Dr. Buda László

SORSFORDÍTÓ
TALÁLKOZÁS
ÖNMAGUNKKAL

Bepillantás a lélek ébredési és gyógyulási folyamataiba valódi emberi sorsokon és megtörtént ultrarövid terápiás konzultációkon keresztül

Szerkesztette

Pomázi Adél

Till Adél

Olvasószerkesztő

Szilasi Éva

Copyright © Dr. Buda László, 2025

Hungarian edition © GLB Könyvkiadó Kft., 2025

Cover design © GLB Könyvkiadó Kft., 2025

Minden jog fenntartva.

A könyv – a kiadó írásos jóváhagyása nélkül – sem egészében, sem részleteiben nem sokszorosítható vagy közölhető, semmilyen formában és értelemben, elektronikus vagy mechanikus módon, beleértve a nyilvános előadást vagy tanfolyamot, a hangoskönyvet, bármilyen internetes közlést, a fénymásolást, a rögzítést vagy az információrögzítés bármely formáját.

A könyvben olvasható információk kizárólag tájékoztató jellegűek, nem pótolják egyetlen egészségügyi probléma diagnózisát, kezelését sem. Nem helyettesíthetik a képzett egészségügyi szakemberrel folytatott konzultációt. E könyv tartalma csupán segítséget nyújt egy egészségügyi szakember által előírt észszerű és felelős kezelési programhoz. A szerző és a kiadó semmiféle felelősséget nem vállal a könyv tartalmának félreértelmezéséért vagy téves alkalmazásáért.

GOOD LIFE BOOKS, BUDAPEST

Felelős kiadó Eitner Noémi és Melher Viktor igazgatók

Műszaki vezető Horányi Laura

Főszerkesztő Melher Viktor

Tipográfia Madarász György

Borítót készítette eyelab.design

Elektronikus változat
Békyné Kiss Adrien

ISBN 9789636302771

TARTALOM

ELŐSZÓ

ULTRARÖVIDEN AZ UT-RÓL

MIÉRT PRÓBÁLOM LEURALNI A FÉRFIAKAT, MIKÖZBEN CSAK SZERETETRE VÁGYOM?

Amikor kiderül, a takaró alatt a kislány még mindig retteg…

A VILÁG JOBB HELY LENNE NÉLKÜLEM?

Amikor a gyermeknek kell gondoskodnia a szülőről

RENGETEGET UTAZOM… DE MI ELŐL MENEKÜLÖK?

Amikor előkerül a múltból egy magányos kis balerina

HOGYAN ÉRTHETNÉM MEG AZ ENDOMETRIÓZISOM ÜZENETÉT?

Amikor hiába utazol a világ végére, a probléma elkísér

MIÉRT ÉRZEM ÚGY, HOGY NEM BÍZHATOK SENKIBEN?

Amikor a szálak nem a szülőkhöz vezetnek…

LEHETEK-E ÚJRA JÓKEDVŰ?

Amikor egy csattanással minden megváltozik az életben

MI AZ A LÁTHATATLAN KÉZ, AMI ÖSSZENYOMJA A MELLKASOM?

Amikor a túlterhelt gyermekkor súlya egyik pillanatról a másikra oldódik

MIÉRT MINDIG AZ ELÉRHETETLEN FÉRFIAKAT VONZOM BE?

Amikor az okok láncolata az anyaméhig vezet vissza

MIÉRT NINCS JÓ KAPCSOLATOM SAJÁT TESTEMMEL?

Amikor a túlsúly nyomába eredve nem várt hozzátartozók bukkannak fel…

MIÉRT ÉRZEM ÚGY, HOGY MINDENT KONTROLLÁLNOM KELL?

Amikor a pörgés, a siker és a jólét mögül előkerül egy elveszett kislány

MIT AKARNAK ÜZENNI A MELLEIM?

Amikor kiderül: nem implantátum lesz, hanem kemó

MIÉRT BÁNTANAK ÉS HAGYNAK CSERBEN AZOK, AKIK FONTOSAK NEKEM?

Amikor a kimondhatatlan érzések a hányingerig fokozódnak…

VÁLASZTHATOM-E A SAJÁT UTAMAT AKKOR IS, HA EZZEL CSALÓDÁST OKOZOK A SZERETTEIMNEK?

Amikor az egykori túlgondoskodó gyermek elindul az önálló felnőtt élet felé…

MIÉRT OLYAN NEHÉZ FÉRFIKÉNT AZ ÉLET?

Amikor három kisfiú elindul, hogy felfedezze a belső világát…

MIÉRT JELENIK MEG AZ EXEM ÚJRA ÉS ÚJRA A KÉPZELETEMBEN?

Amikor a „belső magzat” egy különös tünettel üzen

MIT PRÓBÁL ÜZENNI A GERINCEM?

Amikor cipelni kell a világ minden terhét… de miért is?

HOGY TEHETTEK ILYET VELEM AZ ORVOSOK?

Amikor a bántalmazóink halálát kívánjuk… aztán továbblépünk

MINDENEM MEGVAN… MIÉRT NEM TUDOM ÉLVEZNI?

Amikor szokatlan tünetek vezetnek vissza a régmúltba…

BETEGEK A GYEREKEIM… VELEM VAN A BAJ?

Amikor egy édesanya önmagán át gyógyítja a családját

MIÉRT VAGYOK ILYEN KEMÉNY ÉS TARTOK FENN EGY LÁTSZATVILÁGOT?

Amikor a lelkészből lett konzulens segíti hasonló sorsú kliensét

MIÉRT FAGYOK LE, AMIKOR A FŐNÖKÖM IGAZSÁGTALANUL BÁNIK VELEM?

Amikor az Ember igazából Istennel szeretne beszélgetni…

CSAK AZÉRT ÉLHETEK ÉN, MERT A BÁTYÁM MEGHALT?!

Amikor egy halottlátó felismeri a nyilvánvalót

MIÉRT KELL IDŐRŐL IDŐRE ÖSSZEVESZNEM A PARTNEREMMEL?

Amikor a nehéz gyermekkorra még a kultúra is rányomja bélyegét…

NEKEM IS AZ ELLOPOTT GYERMEKKOROM FÁJ MÉG MINDIG?

Amikor nincs elkövető, csak bűn és bűnhődés…

MIÉRT TÖRT RÁM EZ AZ INDOKOLATLAN PÁNIK?

Amikor a konzulens önmagának ad ultrarövid terápiát

MIT ÜZEN A MIGRÉNEM, ÉS HOGYAN SZABADULHATNÉK MEG TŐLE?

Amikor szeretnél szabadon élni és dolgozni, de valaki visszatart…

HOGY ZÁRJAK LE EGY KAPCSOLATOT VALAKIVEL, AKIVEL SOHA NEM TALÁLKOZTAM?

Amikor a terapeuta-apa igyekszik segíteni a digitális világban eltévedt lányának…

ZÁRSZÓ

HÁLA ÉS KÖSZÖNET

JOG ÉS FELELŐSSÉG

VISSZAJELZÉS ÉS KAPCSOLAT

ELŐSZÓ

Az előszó érdekes műfaj. Az olvasó általában ezzel a szöveggel találkozik először, míg a szerző ezt írja meg utoljára. Azért, mert tudnia kell, hogy pontosan mit vezet be. Én is úgy írom e sorokat, hogy már teljes mértékben tisztában vagyok azzal, hogy mivel foglak megkínálni. És természetesen nagyon izgatott és kíváncsi vagyok, hogy jól sikerül-e majd a találkozásod az itt közreadott „sorsfordító találkozásokkal”, és azokon keresztül – önmagaddal…

Mert ennek a könyvnek az a nem titkolt célja, hogy valamiképp elérjen a szívedig. Hogy megérintsen, együttérzést ébresszen benned ez a sok különböző emberi sors. Együttérzést másokkal – és együttérzést önmagaddal. Az lenne az igazi, ha egy-egy történet egy kicsit felrázna és elgondolkodtatna saját életeddel, saját sorsoddal kapcsolatban. Örülnék, ha arra jutnál, hogy egyik-másik szereplőhöz képest egész jó életed van, és semmi okod panaszkodni. De annak is örülnék, ha arra jutnál, hogy itt az idő neked is kezdeni valamit a jelenlegi problémáiddal, a rendezetlen múltaddal, a gyerekkori traumáiddal, a családi „örökségeddel”.

Az a szándékom ezzel a könyvvel, hogy megmutassam: sokszor elég egyetlen igaz pillanat ahhoz, hogy az ember másként folytassa az életét. Elég egyetlen képzeletbeli találkozás a szüleinkkel vagy a gyermekkel, aki egykor mi magunk voltunk, elég néhány szó, amellyel végre hangot adhatunk annak, ami eddig kimondhatatlan volt, elég egy határozott döntés, hogy megbocsátunk másoknak vagy önmagunknak, elég egy hálával és szeretettel teli ölelés – és az életünk új irányba indulhat. Szeretném, ha e történetek olvasása közben benned is megerősödne a bizonyosság: minden valódi, őszinte, igaz találkozásban ott rejlik a gyógyulás lehetősége.

Örülnék, ha nyitottan és érdeklődően közelítenél azokhoz a sorsfordító változásokhoz, amelyek egy-egy konzultáció folyamatában feltárulnak előtted. Nem baj, ha szkeptikus vagy, és az is rendben van, ha a korábbi tapasztalataid azt mondatják veled: mindez túl szép, hogy igaz legyen. Csak adj egy esélyt, hogy embertársaid szenvedése és gyógyulása tanítson valamit neked az emberi lélek működéséről, a változások természetéről – végső soron önmagadról.

HOGYAN KÉSZÜLT EZ A KÖNYV?

Amikor tavaly a Mit üzen az életed? című könyvvel lekerekítettem a tizenkét évemet felölelő „mitüzen-trilógiát”, biztos voltam benne, hogy most egy darabig megint nem írok. Elmondtam mindent, amit fontosnak tartottam – nyugtattam magam. Persze, van itt még sok minden, de ne terheljük túl az olvasókat – hűtöttem magam. Feltárulkozásból is (abból főleg!) megárt a sok – csendesítettem magam.

Szerzői inspirációim hónapokig szunnyadtak, de aztán csak-csak előjöttek, és ilyenformán kezdtek győzködni: Sok-sok emberi sorsot, változást, gyógyulást láttál. És most már a módszereiddel több száz ember dolgozik, ők is rengeteget tapasztaltak. Nem gondolod, hogy lassan itt az ideje megmutatnod a nagyközönségnek, hogy mi minden történik a konzultációs szobák ajtajai mögött? Hogy miért hiszel annyira abban, hogy egyetlen alkalom is elég lehet egy sorsfordító változás, gyógyulás beindításához? Hogy képzett pszichoterapeutaként miért egy olyan saját módszer kifejlesztésén, átadásán, terjesztésén fáradozol egy évtizede, ami jó eséllyel egy darabig még nem fog bekerülni a hivatalosan elfogadott pszichoterápiák közé Magyarországon?

És különben is, ha másért nem, írj azért, mert szeretsz írni!

Éreztem, ennek nem fogok tudni ellenállni, és nem is nagyon akarok. Elkezdtem magamban teret adni annak, hogy körvonalazódjon egy új könyv koncepciója. Világossá vált, hogy ebben az írásban a „fiatalabb szellemi gyermekem”, az ultrarövid terápia (röviden: UT) lesz a fókuszban, de már azt is látom, hogy jövőre az idősebb testvér, a szomatodráma kerül sorra.

Az eddigi könyveimben jó sok őszinte vallomást tettem – az életemről, a botlásaimról, a neurotikus problémáimról… szóval, az nyilvánvaló volt, hogy ez a kötet inkább szakmai feltárulkozás lesz, mint személyes. Abban is biztos voltam, hogy nagymértékben szeretnék támaszkodni tanítványaim, kollégáim tapasztalataira, és az ő munkájuk bemutatásának központi szerepet szánok.

Ennek megfelelően, habár a kötetnek én vagyok a szerzője, a benne rejlő tartalom legalább annyira köszönhető egy tágabb szakmai közösség tizennyolc tagjának is, akik évek óta lelkesen gyakorolják, kutatják és oktatják az UT-módszert. A huszonhét bemutatott konzultációból huszonötöt ők vezettek – olyan ultrarövid terápiás konzulensek, akik teljességében megértették és mélyen megérezték az UT lényegét, és akiknek szakmai és emberi kvalitásai alkalmassá tették őket arra, hogy hatékonyan kísérjék és segítsék klienseik sorsfordító találkozásait – önmagukkal.

A könyv végső szövege hosszú hónapokig formálódott. A konzulensek által benyújtott eredeti esettanulmányok egy előzetes válogatáson és egy elsőkörös szerkesztési folyamaton mentek keresztül, mielőtt az „íróasztalomra” kerültek. A nevek megváltoztak, az egyértelmű beazonosításra alkalmas részek eltűntek vagy átalakultak, a hiányzó kliensvisszajelzéseket és a szükséges beleegyezéseket összegyűjtöttük.

Minden egyes történetet szóról szóra átnéztem, átszűrtem magamon, egyik-másikat alaposan át is fazoníroztam, hogy érthetőbb, követhetőbb, egységesebb legyen. Amikor egy esetleírást késznek éreztem, nekiálltam az ún. szakmai összefoglalás elkészítésének. Ebben a folyamatban egy AI-partner támogatását is igénybe vettem, tekintettel arra, hogy sokkal nagyobb általános pszichológiai és pszichoterápiás áttekintéssel rendelkezik, mint én. Ötleteit megfontoltam, szelektáltam, és igyekeztem harmonikusan összegyúrni azokat saját UT-tapasztalataimmal. Az volt a célom ezzel, hogy izgalmas szellemi táplálékot kínáljak azok számára is, akiket szakmai szempontból mélyebben érdekel, mi, miért és hogy zajlott a konzultációk lélektani terében. Így haladtam történetről történetre, egészen a huszonötödikig.

Úgy döntöttem, hogy érdekességképpen hozzáteszem az amúgy is gazdag csomaghoz a saját részemet azzal, hogy bemutatok egy baráttal folytatott, otthoni környezetben lezajlott ultrarövid terápiás konzultációt és egy UT-s hangulatú családi problémamegoldó folyamatot a lányom „főszereplésével”. Így lett végül 27 fejezet. Ezeket sorba rendeztem, majd mindegyik végére írtam még egy szubjektív kommentárt, elsősorban arról, hogy az eset személy szerint engem hogyan érintett és mi jutott róla eszembe. Az egész szöveg átment egy utószerkesztési folyamaton is – egy UT-ban jártas munkatársam jóvoltából –, és csak ezután került át a kiadó oldalára, ahol végső formát kapott.

KINEK SZÓL EZ A KÖNYV?

Amikor ezen az anyagon dolgoztam, sokszor eszembe jutott Irvin D. Yalom, a modern pszichoterápia egyik legnagyobb alakja. Élete végéhez közeledve ő maga is az egyszeri terápiás találkozások erejét kutatta. Legutóbbi – fiával közösen jegyzett – könyvében (A szív órája – Kapcsolódás az itt-és-mostban, Park Kiadó, 2025) arról ír, hogy egyetlen mély, jelen idejű találkozás is képes sorsfordító változást hozni, ha a terapeuta teljes figyelemmel és egzisztenciális nyitottsággal van jelen. Yalom szerint nem a módszer gyógyít, hanem a kapcsolat.

Egyetértek Yalomékkal. Az UT szemlélete közel áll ehhez a gondolathoz. Csakhogy nálunk a gyógyulás kulcsa nem elsősorban a konzulens és a kliens viszonyában rejlik, hanem abban a belső kapcsolati térben, ahol a kliens a saját hozzátartozóival találkozik – szüleivel, felmenőivel, korai gondviselőivel, gyermekeivel, partnereivel, saját testével, gyermeki énrészével vagy akár magával „Istennel”. Ezekben a belső párbeszédekben történik meg – ha megtörténik – az igazi fordulat, amikor az elnémult szavak kimondódnak, az elfojtott érzések felszabadulnak, a befejezetlen ügyek lekerekednek, a felesleges szenvedés helyét hála és megbékélés veszi át. A sorsfordító változás tehát nem a konzulens jelenlétének minőségén múlik. Az csak az alap.

Ezt a bevezető gondolatot azért tartottam fontosnak megosztani, hogy hangsúlyozzam: ez a könyv nem egy terápiás tankönyv, és távolról sem csak pszichológusoknak vagy terapeutáknak szól. Örülök, ha ők is olvassák, és inspirálódnak belőle. De ezek a történetek mindenkit szeretnének elérni, akit foglalkoztat az emberi lélek természete, az életutak sokszínűsége, a belső változások dinamikája, a gyógyulás lehetősége. Azoknak szánom ezt a könyvet, akik készek és hajlandók – mások történetein keresztül – önmagukat jobban megismerni, teljesebben elfogadni, mélyebben megszeretni és eredményesebben gyógyítani.

HOGYAN OLVASD EZT A KÖNYVET?

Olvasd úgy, ahogy akarod! Az a legfontosabb, hogy maradj jó kapcsolatban a szöveggel. Ha valami megfog, időzz el annál a résznél, engedd mélyebbre magadban. Ha valami nem érdekel, lapozd át bátran! Ne add fel idő előtt! Ha például nem izgat az UT mint módszer működése, az első fejezetet ki is hagyhatod, úgy, ahogy van (titkon remélem, hogy azért adsz egy esélyt neki…). A történeteknek sincs kötött sorrendje, a tartalomjegyzékben olvasható címek alapján válogass kedvedre, mi érdekel jobban, mi kevésbé. Egy-egy fejezeten belül is szelektálj tudatosan: ha mondjuk a szakmai összefoglalás nem köt le, hagyd ott olvasatlanul nyugodtan.

Szeretném, ha ebből a könyvből a lehető legtöbbet profitálnál. Ezért javaslom, akkor olvasd, amikor tényleg oda tudsz figyelni és együtt tudsz érezni a szereplőkkel. Amennyire csak tudod, éld bele magad annak az embernek a helyébe, aki épp az adott történet kliense. És azt is gondold át, mit tennél, ha te lennél a konzulens? Te hogyan próbálnál segíteni?

Ez a könyv akkor tudja átadni minden ajándékát neked, ha a szívedet nyitva tudod tartani, miközben olvasod. Akkor egy igazi önismereti utazásra számíthatsz, amely pontosan olyan mélyre visz téged saját lelkedben, amilyen mélységet készen állsz befogadni.

Szívből kívánom, hogy e történetgyűjtemény bátorítson, támogasson és vezessen téged egy élmény felé, amelynek pontos leírására ezer könyv sem lenne elég, de talán a legjobban e három szó fejezi ki: sorsfordító találkozás önmagaddal.

ULTRARÖVIDEN AZ UT-RÓL

Ebben a bevezető fejezetben szeretném bemutatni az ultrarövid terápia (a továbbiakban: UT) megközelítését és módszertanát – persze amilyen röviden csak tudom. Az a célom ezzel, hogy segítselek az utána következő emberi sorsok, találkozások, változások és gyógyulások minél teljesebb befogadásában, valamint annak megértésében, hogy a konzultációkon mi miért történik, és a konzulens hogyan dolgozik.

AZ UT LÉTJOGOSULTSÁGA

A mai kor tipikus embere időhiányban, információs zajban és állandó belső feszültségben él. A figyelme szétszórt, az idegrendszere túlterhelt, a teste elnehezült, a kapcsolatai felszínesek vagy konfliktusokkal terheltek, a gyermekkori traumái feldolgozatlanok, a lelki problémáit halogatja vagy racionalizálja.

Előfordul, hogy ennek a „tipikus” embernek az életében eljön egy olyan pont, amikor érzi: most tényleg elakadt. A hétköznapi gondok, a párkapcsolati, családi és munkahelyi feszültségek, a régóta hordozott sérelmek vagy a test tünetei egyértelműen arra utalnak, hogy valami nagyon nincs rendben, és jól jönne valaki, aki segít eligazodnia belső világa útvesztőiben.

El kell ismernünk, a klasszikus pszichoterápiás utak – bár sokaknak hoznak gyógyulást – többnyire nehezen elérhetőek, lassúak, költségesek és időigényesek. Úgy tűnik, egyre kevesebben engedhetik meg maguknak ezt a „luxust”.

Ugyanakkor, a felnőtt lakosság általános mentális állapotának romlásából és a korszerű terápiás lehetőségekre vonatkozó igényekből kiindulva nem kérdéses: egyre nagyobb szükség van olyan módszerekre, amelyek egyszerre gyorsak, mélyek, hatékonyak, biztonságosak és humánusak.

Az UT ezeket a minőségeket nemcsak ígéretként, szlogenként, hanem működő gyakorlatként kínálja. Az esetek túlnyomó többségében egyetlen találkozás alatt képes lényegi változásokhoz segíteni a klienseket. És ebben semmi „csoda” nincs. Van viszont néhány fontos alapelv, egy gondosan felépített konzultációs folyamat és egy felkészült konzulens.

AZ UT ÖT ALAPVETŐ JELLEMZŐJE

Gyorsaság

Az UT alapja, hogy a valódi változás nem az időtartamon, hanem az intenzitáson, a figyelmen, a jelenléten múlik. Sokszor egyetlen sóhajtásnyi idő elég ahhoz, hogy egy lényeges összefüggést felismerjünk, egy sorsfordító döntést meghozzunk, vagy egy új irányba megtegyük az első lépést. Mintha életünk „óceánjáró hajóján” pár fokkal elfordítanánk a kormányt. Maga a beavatkozás nem tart sokáig, viszont idővel egy másik kontinensen köthetünk ki.

Az UT-módszer az egyalkalmas találkozás keretét használja – ettől rövidebb már nem tud lenni. Ebben a 90-120 percben viszont nincs semmi sietség, felszínesség. Csak akkor lesz sorsfordító egy ilyen a közös utazás, ha elég mélyre tudunk hatolni a lélek rétegeiben.

Mélység

Az UT nem elégszik meg a tünetek vizsgálatával – az előzményeket, az okokat is kutatja. Hosszmetszetben tekint a kliens életére, ugyanakkor nem célja a múlt részletes feltárása és kielemzése, inkább a történések mögött húzódó mintázatokat, szervező elveket igyekszik megragadni. A lényeget keresi, amely – mint a rejtőzködő, éhes kisállat – magától bújik elő rejtekhelyéről, ha biztonságos a terep.

A mélység abban is megjelenik, hogy a kliens gyakran elfojtott érzésekkel, be nem gyógyult gyermekkori sebekkel, eltemetett traumákkal találkozik, és közben olyan érzelmeket él át, amelyek mélyen felkavarják, megrendítik.

Hatékonyság

Az UT lényege, hogy optimális idő- és energiaráfordítással maximális belső elmozdulást érjünk el. A konzulens segít a kliensnek rálátni a leglényegesebb gócpontra, majd dramatikus módszerekkel segíti, hogy A-ból B-be jusson. A gondolati megértés és az érzelmi átélés egyszerre történik – ez adja az intenzív hatás idegrendszeri alapját.

A folyamat végére a kliens nemcsak megérti, hanem testileg is érzi, hogy valami alapvetően megváltozott. A hatékonyság egyik leglényegesebb eleme tehát, hogy a gyógyulás nem „megbeszélt”, hanem „megtörtént” élményként épül be.

Biztonságosság

Az UT intenzív módszer, ezért alapfeltétele a biztonság. A konzulens feladata olyan érzelmi teret tartani, ahol a kliens megengedheti magának, hogy összeomoljon, sírjon, dühös legyen, vagy épp elcsendesedjen – anélkül, hogy veszélyben érezné magát.

A folyamat minden pontján a kliens dönt: semmi sem történik kényszerből. A „tálcamódszer” elve szerint a konzulens csak lehetőségeket kínál, a választás mindig a kliensé. Ez a fajta tiszteletben tartottság és kontrollérzet teszi lehetővé, hogy a legmélyebb érzelmi munka is biztonságos mederben folyhasson.

Humánum

Az UT szíve a humánum. A konzulens nem diagnosztizál, nem fölérendelt szerepből szól, hanem emberként van jelen – figyelmesen, együttérzően, előítélet nélkül. Az emberi kapcsolat, az elfogadó tekintet, az elérzékenyülés és a szeretetteljes odafordulás legalább annyira gyógyító, mint maga a módszer. A kliens ebben a légkörben azt érezheti, hogy valóban fontos, hogy látható, hogy megérkezett.

A humánum az UT-ban nem kísérőjelenség, hanem központi elem: minden technika, felismerés és döntés mögött ott pulzál az emberi együttérzés és szeretet melege. Ez teszi a folyamatot nemcsak biztonságossá, hanem emberhez méltóvá is.

AZ UT-KONZULTÁCIÓ MENETE

Az egyalkalmas UT-konzultáció felépítése öt különböző, de egymást átfedő, rugalmasan alakítható fázisból áll.

1. Bizalom és biztonság – a kapcsolat megalapozása

Az első pillanatokban minden a biztonságérzetről és bizalomról szól. A kliens legtöbbször élete nehéz szakaszában érkezik, tele feszültséggel, zavarodottsággal, olykor szégyennel. A konzulens feladata, hogy olyan légkört teremtsen, amelyben a másik megérzi: szabadon önmaga lehet. Itt nincs ítélet, csak odaforduló figyelem és elfogadás.

2. Történet és fókusz – a lényeg megragadása

A beszélgetés kezdetén a kliens elmeséli a történetét. Hozza magával mindazt, amitől szabadulni szeretne: fájdalmat, kiúttalanságot, feszültséget. A konzulens nem diagnosztizál, nem címkéz, csak befogad, rendszerez, visszatükröz, összefoglal. Közben figyelme a látható felszín mögötti mintázatot keresi: azt a „keresztben álló gerendát”, amely elakadásként feszíti az életet. Nem merül el a részletekben, hanem a fájdalom gyökerét kutatja, igyekszik a jelent a múlttal összekötve egy modellt vázolni és ebben közös megegyezésre jutni a klienssel. Jó, ha ez a konszenzus megszületik, de tulajdonképpen enélkül is tovább lehet lépni, mert sokszor csak később mutatja meg magát az, ami igazán lényeges.

3. Találkozás és érzelemátélés – az „iszap felkavarása”

A folyamat középpontjában az ún. „fogadóóra” áll, amikor a kliens képzeletben meghívja azokat a személyeket – élőket vagy elhunytakat, valósakat vagy szimbolikusakat –, akikkel érdemes lehet rendezni a kapcsolatát. Az elképzelt találkozás általában mély érzelmeket kavar fel. Itt történik a szembesülés: kimondatlan érzések, elfojtott fájdalmak, gyermekkori sebek kerülnek a felszínre. Ez a szakasz gyakran sírással, megrendüléssel jár – éppúgy, mint amikor a tó fenekén megbolygatjuk az iszapot. Csak ami felkavarodik, az tud újra leülepedni – más minőségben.

4. Döntés és elmozdulás – az új rend megszületése

Amikor az érzelmek átélése után a lélek elcsendesedik, megjelenik a tisztánlátás. A kliens ilyenkor már nem az áldozat, hanem az alkotó pozíciójából tekinthet a saját történetére. Megfogalmazódik egy döntés: hogyan szeretne ezentúl élni, mit szeretne elengedni, mit vállal magáért. Ez a pont az UT igazi fordulata – a belső felelősségvállalás pillanata. A döntés nem mindig hangzik el szavakban, de a testben és a tekintetben egyértelműen detektálható, ha az elmozdulás megtörtént.

5. Hála és köszönet – a folyamatok méltó lezárása

A konzultáció végén a hála érzése szinte magától születik meg. A kliens gyakran köszönetet mond a képzeletbeli szereplőknek – olykor azoknak is, akikkel korábban fájdalmas kapcsolata volt. Ez a köszönet a lélek új rendezettségének jele. A zárásban mindketten megpihennek: kliens és konzulens egyaránt érzi, hogy valami befejeződött, elrendeződött, és helyet adott az újnak.

A LEGFŐBB KONZULENSI ESZKÖZÖK

Ahhoz, hogy a következőkben feltáruló esettörténetek befogadhatóbbak legyenek, és érthetőbbé váljon, mit miért csinál a konzulens, igyekszem röviden bemutatni néhányat azok közül az UT-eszközök közül, amelyek felbukkanhatnak a találkozások során.

A „tálca” módszer

Ez tulajdonképpen egy „metaeszköz”, vagyis, minden egyéb eszköz alapja, hordozója. Egyszerre egy konzekvens hozzáállás és egy kommunikációs mód, amelynek lényege, hogy a konzulens az ötleteit, javaslatait nem rejti el és nem is erőlteti rá a kliensre, hanem kiteszi egy képzeletbeli „tálcára”, és a másik eldöntheti, hogy akar-e élni a felajánlott lehetőségek bármelyikével.

A történetkezelés és az összefoglalás

Itt a kliens által elmesélt történetek rendezésének eszköztáráról van szó, melynek legfőbb elemei a figyelmes hallgatás, a bátorítás, az elérzékenyülések követése, néhány perspektívanyitó kérdés, és a legfontosabb: az átfogó és elmélyítő összefoglalás, amely érzelmileg megérinti a klienst, segíti őt a lényeg felismerésében és megnyugtatja azzal kapcsolatban, hogy a konzulens valóban érti őt.

A fogadóóra lebonyolítása

Ahogy erről már volt szó, az UT-módszer lesajátságosabb eszköze a fogadóórának nevezett lélektani tér, melyben a kliens belső világának fontos szereplői jelennek meg képzeletben. Ezt a procedúrát a konzulensnek kell megszerveznie: általában kicsit át kell rendezni a teret, mozdítani a székeken, a klienst átültetni az egyikről a másikra stb. Mindezt úgy, hogy a folyamat lehetőleg ne veszítsen a mélységéből, meghittségéből. Külön érzékenységet igényel a konzulens részéről, hogy ebben az új – érzelmileg talán legmegérintőbb – helyzetben hozzásegítse kliensét ahhoz, hogy az üres székekkel szemben ülve, az oda vetített alakok „jelenlétében” képes legyen fennhangon megszólalni és magát szabadon kifejezni. Ez olykor szokatlan és zavarba ejtő feladat a kliens számára, hiszen egyszerre van jelen a valóság és a képzelet terében.

A vendég válaszának megjelenítése

Időnként a helyzet úgy hozhatja, hogy a képzeletben meghívott vendéggel folytatott egyoldalú kommunikáció (tehát hogy csak a kliens beszél) nem kielégítő, és nagyon hiányzik egy válasz a másik oldalról, az üres szék felől. A vendég válaszának megjelenítésére különböző technikák vannak. Ezek közül az egyik leghatásosabb, amikor a konzulens – a kliens engedélyével természetesen – felvállalja a vendég szerepét, és beleül az üres székbe. Itt – a családállítás kifejezését kölcsönözve – „képviseleti érzékelésbe” kerül, megnyitva magát arra, hogy ráhangolódjon a képzeletbeli vendég lelkiállapotára és válaszára, majd ezt hangosan ki is mondja. Ha sikerül rátalálnia a megfelelő hullámhosszra, annak katartikus hatása szokott lenni.

A belső gyermekkel való találkozás bátorítása és a párna használata

Ritka az olyan UT-konzultáció, amelyben nem jelenik meg a kliens egykori, gyermeki énje. Ez a lelki szimbólum hordozza talán leginkább mindazt a félelmet, fájdalmat, magányt, szégyent, kötődési vágyat, amit a felnőtt én már elfeledni próbál, és ami végső soron a legfőbb gondjait okozza. Amikor a kliens átéli a valódi érzelmi kapcsolódását ehhez a gyermeki énrészéhez, és fizikailag is átölelheti egy erre alkalmas párna segítségével, akkor egy új és átható testi-lelki tapasztalata születhet az igazi biztonságról, a feltétel nélküli szeretetről és a mindig elérhető szabadságról. Ezért is olyan központi jelentőségű, hogy a konzulens jókor és ügyesen tegye tálcára ezt a lehetőséget, és minél természetesebben kínálja fel a párnát hozzá.

A konzulensi kiegészítés

Ez az eszköz szintén nagyon egyedi, nagyon UT-specifikus. A lényege az, hogy amikor a kliens kifogyott a szavakból, de a fogadóóra-helyzet még alkalmas lenne az aktuális kapcsolat további harmonizálására, egy érdemi döntés meghozatalára vagy egy fontos belső lépés megtételére a gyógyulás és megújulás felé, akkor a konzulens – a kliens engedélyével – átveszi a szót, és beszél helyette. Folytatja, kiegészíti, gazdagítja, perspektívába helyezi, amit a kliens elkezdett. Ha a konzultáció egy közös túra lenne, ez olyan lenne, mintha a konzulens a hátára kapná a klienst – akinek a saját lábai már elfáradtak –, és vinné tovább a cél felé. Ennek az eszköznek a megfelelő használata mély együttérzést és kifinomult helyzetérzékelést, továbbá megdolgozott önismeretet, magas szintű spirituális érettséget és nagy gyakorlatot igényel, de ha a konzulens jól ráérez a kimondandó tartalomra, óriási hozzáadott értékkel gazdagíthatja a folyamatot, miközben a kliens megpihenhet egy kicsit.

* * *

Azt remélem, hogy ennyi előzetes módszertani ismeret elég muníciót ad a továbbiakhoz. Ennek a kötetnek az emberi sorsok és gyógyulási folyamatok jelentik a lényegét, nem az UT-módszer bemutatása. Ez utóbbi inkább csak megtörténik menet közben, óhatatlanul.

Amennyiben ennél mélyebben is érdekel maga a terápiás technika, van hol utánanézni. Egyrészt, külön fejezetet szenteltem a témának a legutóbbi, Mit üzen az életed? című könyvemben, másrészt egy alapos módszertani kézikönyv is napvilágot látott évekkel ezelőtt, amely elsősorban a képzéseinkben részt vevő hallgatóink számára íródott, tankönyv gyanánt. Ez utóbbi nem került kereskedelmi forgalomba, de a komolyabb érdeklődők számára elérhető.

És akkor most már tényleg jöjjenek a történetek!