CORVINA

© NYÁRY KRISZTIÁN, 2012, 2022

VERSEK © JOGTULAJDONOSOK

KÉPEK © PETŐFI IRODALMI MÚZEUM, ORSZÁGOS SZÍNHÁZTÖRTÉNETI MÚZEUM ÉS INTÉZET, MTI (MOLNÁR EDIT, PATKÓ KÁROLY), HUNGART (REISMANN MARIAN, RÓNAI DÉNES, ANDRÉ KERTÉSZ, RÉDNER MÁRTA, ANGELO/FUNK PÁL, SALAMON ANDRÁS), CULTIRIS/AKG, BALLA DEMETER, BOB SCHULZ, KISS FERENC, CSALÁDI MAGÁNARCHÍVUMOK

SZERKESZTETTE: BÁRTFAI ANDREA

A KÉPEKET VÁLOGATTA: NYERGES GABRIELLA

BORÍTÓTERV: MOHAMMED NUR

KÉPFELDOLGOZÁS: KOZMA MIKLÓS

3., JAVÍTOTT KIADÁS

Jelen kiadvány a jogtulajdonos írásos engedélye nélkül sem részben, sem egészben nem másolható, sem elektronikus, sem mechanikai eljárással, ideértve a fénymásolást, számítógépes rögzítést vagy adatbankban való felhasználást is!

KIADJA 2022-BEN A CORVINA KIADÓ KFT.,

AZ 1795-BEN ALAPÍTOTT MAGYAR KÖNYVKIADÓK

ÉS KÖNYVTERJESZTŐK EGYESÜLÉSÉNEK TAGJA

1086 BUDAPEST, DANKÓ UTCA 4-8.

E-MAIL: CORVINA@LIRA.HU

FELELŐS KIADÓ: KIRÁLY LEVENTE, A CORVINA IGAZGATÓJA

FELELŐS SZERKESZTŐ: BÁRTFAI ANDREA

MŰSZAKI VEZETŐ: SZÉKELYHIDI ZSOLT

ISBN 978-963-13-6883-3

ELŐSZÓ

TERAJTAD KÍVÜL MINDEN CSAK JÁTÉK – Radnóti Miklós és Gyarmati Fanni

MAGA ÉDES LEGUTOLSÓ BUJA – Móricz Zsigmond, Holics Janka és Simonyi Mária

HA ÉJSZAKA ELMARADOK, MINDIG LYUKAS A SZÍVEM – Krúdy Gyula és Várady Zsuzsa

MINDEN LÉPTEMET A SZERELEM VEZETTE – Vay Sándor és Eszéki Emma

SZMOKINGOT CSAK PREMIERRE ÖLTÖK – Molnár Ferenc és Fedák Sári

NEM VAGYOK ÉN ÚGY FŐZVE A NŐKTŐL – Tóth Árpád és Lichtmann Anna

JÚLIÁT ELFELEJTETTEM ÖRÖKRE – Petőfi Sándor és Prielle Kornélia

ÉLETRE-HALÁLRA, MENEKÜLÉS NINCS – Karinthy Frigyes és Böhm Aranka

OLYAN VOLT Ő MINT A JÓTÉTEMÉNY MAGA – Kassák Lajos és Simon Jolán

MIS KIRÁLYFI, OLY GYÖNYÖRŰ, HOGY VAGY NEKEM – Babits Mihály és Boncza Berta

HA IGAZÁN SZERETNÉL, NEM HARAGUDNÁL ÉRTE – Kosztolányi Dezső, Harmos Ilona és Radákovich Mária

FÁJ, HOGY MUSZÁJ SZERETNEM TÉGED – József Attila és Vágó Márta

MOST MÉG EGYSZER FELESÉGÜL KÉREM MAGÁT – Mikszáth Kálmán és Mauks Ilona

LEGCSODÁLATOSABB ALKOTÁSUNK: A VISZONYUNK – Németh László és Démusz Ella

BETEGES VOLT VAGY DÉMONI, NEM TUDOM – Balázs Béla és Leni Riefenstahl

MILY SZERENCSÉTLEN HÁZASÉLETET ÉLTÜNK ÁRPÁDDAL – Szendrey Júlia és Horvát Árpád

HÁROM, ILYEN ROSSZ IDEGZETŰ LÉNY, MINT MI, NEM ÉLHETÜNK EGYÜTT – Ady Endre, Brüll Adél és Diósi Ödön

MAGA ÉGŐPIROS RÓZSÁT EJTETT A MELLEMRE – Benedek Elek és Fischer Mária

OTT ÉL Ő MÁR CSAK A NAGY EMLÉKEKBEN – Juhász Gyula, Sárvári Anna és Kilényi Irma

MINTHA VALAMI ELFELEJTETT REMÉNYSÉGEM TELJESÜLT VOLNA – Pilinszky János és Márkus Anna

AZ EGÉSZ MINDENSÉG SZÁMOMRA EGY CSÓK GYŰRŰJÉBE SZORULT – Lesznai Anna és Gergely Tibor

HIGGYÉTEK, HOGY MEGBOLONDULTAM – Vajda János és Bartos Róza

HA KIKERÜLÜNK AZ ALVILÁGBÓL – Szerb Antal és Bálint Klára

TEGNAP VÁLTUNK, AZT HISZEM MAGAMBAN – Madách Imre és Fráter Erzsébet

HA AKAROM, MEGÖLHETEM ŐT – Csáth Géza és Jónás Olga

NEM TUDTAM ADDIG ELMENNI, AMÍG MAGÁTÓL EL NEM BÚCSÚZOM – Tersánszky Józsi Jenő és Molnár Sári

A BOLDOG SZERELEM LÉTFELTÉTEL ÉS MUNKAFELTÉTEL – Nemes Nagy Ágnes és Lengyel Balázs

BOLDOG EMBER VAGY, AMIÉRT OLYAN SZÉP MENYASSZONYOD VAN – Babits Mihály, Szabó Lőrinc és Tanner Ilona

ELSŐ KAKASSZÓKOR JÖNNÉK NÉZÉSÖDRE – Kós Károly és Balás Ida

KIFOSZTOTTÁK A GYÁSZOMAT – Zoltán és Bátori Irén

A SZÍVEM MOZDULT MEG? HÁT ÉL MÉG BENNEM? – Gárdonyi Géza és Tóth Ilona

MILYEN KIVÉTELES BOLDOGSÁG, HOGY ÉPPEN TE VAGY A FÉRJEM – Szabó Magda és Szobotka Tibor

ÁLOMKOSZORÚZOTTAN AKAROK VELED ÉLNI – Gozsdu Elek és Weisz Anna

A SZERELEM TRAGIKUS ÁRNYÉKA A FÉLTÉKENYSÉG – Szentkuthy Miklós és Eppinger Dóra

MEGHALOK ÉRTED S NEM MERLEK SZERETNI – Sárközi György és Molnár Márta

ÚGY ÉREZTEM, MINTHA EGY EKRAZITOS HORDÓN ÜLNÉK – Fekete István és Piller Edith

A MENYEGZŐ EGY TÁNYÉR FEKETE MEGGY VOLT – Nagy László és Szécsi Margit

SZÉPSÉGED ELFED MINDEN TÁRGYAT – Faludy György és Eric Johnson

OLYAN LESZ, MINT EGY FEJEDELEMNŐ – Hatvany Lajos és Kovács Júlia

CSÓKOL A MACKÓ ZEBULON – Tamási Áron és Salgó Magdolna

FÜGGELÉK

2012 januárjában a síelésről kerestem fotót az interneten, amikor hirtelen felbukkant Radnóti Miklós és Gyarmati Fanni síruhás képe. Fiatalok voltak, szépek, mintha csak a kortársaink lennének. Egy szimpatikus szerelmespár a sípályáról, akiket szívesen megszólítanánk, de közben nem tudunk elfelejtkezni a rájuk váró jövőről. Úgy éreztem, a fotót barátaimnak is látniuk kell, ezért feltettem a Facebook-oldalamra. Néhány órán belül több százan osztották meg a képet, Radnóti-idézetekkel egészítették ki, kommentálták. Meglepett, hogy egy irodalmi tárgyú fotónak ekkora hatása van. Pontosabban azon lepődtem meg, hogy másra is ilyen erős hatást gyakorol, nem csak rám.

Másfél évtizede még irodalomtörténetet tanítottam a pécsi bölcsészkaron, aztán otthagytam a tudományos pályát, és kommunikációs tanácsadással kezdtem foglalkozni. Ma is ebből élek, de az irodalomtörténet megmaradt hobbinak, kikapcsolódásnak. Innentől kezdve mindennap feltettem valamit a barátaim szórakoztatására: egy régi fotót és pár magyarázó mondatot. Néhány hét múlva azon vettem észre magam, hogy ismeretlenek osztják meg a történeteimet, sokan pedig levélben javasolják, hogy kiről írjak legközelebb. Idővel a magyarázó szövegek is hosszabbak lettek, és egyre többen egészítették ki a bejegyzéseket a saját információikkal. Ma már 15 ezren követik a bejegyzéseket, de olvasóim többségével nincs személyes kapcsolatom. A történeteket azonban mégis közösen írjuk: sokszor kapok kiegészítéseket, fotókat az adott téma ismerőitől vagy az érintett szerző családtagjaitól. Egy-egy írás a hozzá írott kommentekkel együtt válik teljessé.

Bár kommunikációs kampányokat tervezek, csak találgatni tudom, mi tette vonzóvá ezeket az írásokat. Talán az, hogy olyan emberekről írok, akikről a legtöbb olvasni szerető embernek van saját élménye. Ismerjük őket, a műveiket, velük nőttünk fel, tanultunk róluk az iskolában, ezért kíváncsiak vagyunk rájuk. A történetek az ő párkapcsolataikról szólnak. Hogy lettek szerelmesek, miként lettek hűtlenek, vagy hogyan maradtak hűségesek. Mivel ilyesmi mindenkivel megesik az életben, szeretjük tudni, más hogyan követi el ugyanazokat a hibákat, mint mi magunk.

„Irodalmi bulvár” – szokták mondani a történeteimről. Amennyiben a rövid, gyorsan elolvasható, szórakoztató életmeséket bulvárnak tekintjük, akkor vállalom a jelzőt. A Facebook kétségtelenül nem a lábjegyzetelt szakcikkek és monográfiák közege. Már nem vagyok filológus, egyetlen általam elbeszélt történetet sem én írtam meg elsőként. Ezekért a kis írásokért azokat a valódi irodalomtörténészeket illeti a köszönet, akik elsőként feltárták egy-egy szerző életét, akik hónapokat töltöttek könyvtárakban és levéltárakban, s aztán publikálták kutatásaik eredményét. Én csak figyelmesen elolvastam az ő írásaikat, és kiemeltem belőlük azokat a részeket, amelyeket érdekesnek találtam. Az övék komoly munka, az enyém csak könnyű műfaj. Aki egy itt elolvasott történetnél többet szeretne tudni az adott szerző életéről, a könyv végén található függelékben megtalálja az általam ajánlott legjobb szakkönyvek és tanulmányok listáját.

Ha van a szórakoztatáson kívül célom, akkor az az, hogy fedezzük fel újra és újra a történetekben szereplő szerzők műveit. A legnagyobb elismerést attól a székelyudvarhelyi könyvtárostól kaptam, aki megírta, hogy mérhető a bejegyzéseim hatása, mert másnap a hozzájuk betérők elkezdik keresni az adott szerző műveit. A Facebookon született bejegyzéseket ezért is egészítettem ki a történethez kapcsolódó művek vagy levelek részleteivel. A folytatást már a könyvespolcon találja meg az olvasó.

És még valami, amit szeretnék elérni: legyünk kíváncsiak, merjünk kételkedni! Az iskolában tanult szerzői életrajzok egy részét hosszú évtizedek, olykor évszázadok alatt csiszolta simává az oktatás. Íróink és költőink ezért sokszor papírmasé figuraként, élő szobrokként jelennek meg a tankönyvekben. Szerelmi életüknek többnyire csak szemérmes, kanonizált változata jelenik meg. Pedig ők is hús-vér emberek voltak, teli kétellyel, bizonytalansággal. Szerettek, hűtlenek vagy hűségesek voltak, nőcsábászok, férfifalók, vagy éppen egy életen át rajongtak ugyanazért az emberért.

Kérdés, hogy jogunk van-e megismerni az ő magánéletüket, a legbelsőbb titkaikat a beleegyezésük nélkül. Igazi dilemma ez, s ha nemmel válaszolunk a kérdésre, akkor például nem olvashatnánk József Attilától a SZABAD ÖTLETEK JEGYZÉKÉt, vagy Csáth Géza és Móricz Zsigmond zseniális naplóját sem. Vajon hitelesen értelmezhetnénk A HUSZONHATODIK ÉVet, ha nem beszélhetnénk róla, hogy Szabó Lőrinc az öngyilkossá lett szeretőjéhez írta? Vagy ott van Nemes Nagy Ágnes, aki nem akarta, hogy a fiatal korában írt szerelmes versei vagy esszéi megjelenjenek, mert másfajta költői szerepet szánt magának. De mennyivel szegényebbek lennénk, ha ezek – akaratának megfelelően – ma hiányoznának az életműből! Ráadásul a szerzők magánéletének egy olvasata ma is köztudomású. Minden ötödikes diák hallott róla, hogy Szendrey Júlia méltatlan lett Petőfi emlékéhez, amikor eldobta az özvegyi fátylat. Vajon nem érdemli-e meg, hogy megtudjuk, miért döntött így?

Negyven történetet választottam ki a Facebookon megírt közel százból. Az ott közöltekhez képest mindegyik kissé hosszabb lett. A képek egy része is új, hiszen nyomdai minőségű fotókat kellett válogatnunk. Ennyivel tehát több a könyvváltozat, mint az eredeti. Kevesebb viszont annyival, hogy a nyomtatott forma nem adja vissza a Facebook élő közegét, az izgalmas és elgondolkodtató hozzászólásokat. Akit ez is érdekel, olvassa be okostelefonjával a borítón található QR-kódot, és azonnal láthatja az eredeti bejegyzéseket is.

Benevolo lectori salutem! – kérték az olvasó jóakaratát a régiek. Lájkold! – kérik a maiak. Kíváncsi olvasást! – mondom én.

Nyáry Krisztián

2012. szeptember 1.

❦ RADNÓTI MIKLÓS ÉS GYARMATI FANNI

Radnóti Miklós tizenhét éves korában, 1926-ban ismerte meg a tizennégy éves Gyarmati Fannit. Igazi diákszerelem volt. Ugyanahhoz a tanár házaspárhoz jártak matematikakorrepetálásra, a kereskedelmi középiskolás fiúnak ott tetszett meg a gimnazista kamaszlány. Elcserélte a ceruzáikat, hogy következő alkalommal legyen miért megszólítania a szőkésbarna, feltűnően művelt lányt, akit a barátai csak Fifinek hívtak. A fiú tizennyolc évesnek hazudta magát, hogy ezzel is imponáljon a lánynak, akihez hamarosan megírta első szerelmes versét.

A sors majdnem elválasztotta őket: gyámja kívánságára Miklósnak egy csehországi textilipari főiskolára kellett járnia, ahol megismerkedett egy német gépírókisasszonnyal, Tinivel. A fiatalember felváltva írta a verseket a két lányhoz. Tinivel volt az első igazi kapcsolata, ám a hozzá írott költeményeit a Budapesten maradt Fifinek mutatta meg. Miklós egy év után visszatért Csehországból, és lassan elfelejtette Tinit. Innentől kezdve elválaszthatatlanokká váltak Fifivel. 1931 telén sétálni mentek a Városligetbe, és leültek egy havas padra. Fifi törte meg a csendet: „Miklós! Én hozzád akarok menni feleségül.” A házassággal azonban várniuk kellett. Radnóti gyámja és Fifi szülei megállapodtak, hogy a költő csak akkor veheti el a lányt, ha előtte diplomát szerez. Erre csak 1935-ben került sor, de vártak. Egyikükben sem volt kétség, hogy egymással akarják leélni az életüket. Kezdettől egyenrangú partnernek tekintették egymást, egyikük sem akarta kisajátítani a másikat. Ezt a mély bizalmi viszonyt az sem rengette meg, hogy Radnóti nem maradt végig hűséges feleségéhez. Hatévi házasság után, 1941-ben beleszeretett felesége barátnőjébe, Beck Judit festőművészbe.

Szerettek játszani. Radnóti mint Liliom, Fanni mint Julika
Molnár Ferenc darabja ihlette jelmezekben, 1937-ben.

A friss házaspár 1935-ben a sípályán. Nagyon fiatalok, pedig ekkor már tíz éve ismerték egymást.

A férjes asszony és a költő egy könyvkötő műhelyben találkoztak először 1941 elején, májusban már tartott a viszonyuk. Miklós semmit sem tartott titokban, Fifi mindenről tudott. Sőt, Judittal való barátságát sem szakította meg, többször találkoztak, a szerető nagy méretű portrét is festett ajándékba a feleségről. Fifi megértéssel, türelemmel, de sokat szenvedve követte végig férje és barátnője kapcsolatát. Naplójában így írt: „Ha Miklósnak örömöt okoz, örüljön”. Judit Radnóti naplójában is egyre sűrűbben bukkant fel: „1941. június 11-e. Judit! Judit!” – „1941. június 12-e. Fanni felmegy az Istenhegyre. Ideges vagyok, járkálok, menekülök, ebédelni megyek és mikor már semmi sem segít – megírom a Harmadik eclogát.” „1941. június 13-a, péntek: Tizenharmadika és ugyancsak péntek. Szörnyűség! »Felnőtt« dolgokba keveredtünk.” A költő a Harmadik eclogán kívül még több verset is írt Judithoz. Fennmaradt egy levél is, amelyben randevúra hívja szerelmét. „Csütörtökön délelőtt lemegyek az Ilkovitsba és várlak, vagy várom az értesítésedet. De nyugodtan írhatsz is, hogy jössz, vagy nem, Fif nem bontja ki s ha, hiszen találkozhatunk… Szeretlek. M.”

A kapcsolat 1942 elején ért véget. Radnóti februárban, második munkaszolgálatából feleségének írott levelében már múlt időben szól róla: „Imádlak, és még szeretni sem hagyod magad. Hisz értelek én, tudom, hogy mit gondolsz. De tévedsz! Teljesen helytelenül látsz! Helytelenül látod a »J-ügyet« is. Igen, ez van… Inkább volt! De nem úgy, ahogy gondolod! Szeretlek! Téged szeretlek! És Terajtad kívül minden csak játék! Küldök egy verset is néked Édes! Kíváncsi vagyok, hogy mit szólsz hozzá. Ellopott percekben, zűrben írom hetek óta már. Egy kicsit bocsánatkérés is ez a Harmadik eclogáért.” Az engesztelő versről, az Októbervégi hexameterekről Fanni így írt naplójában: „Mik verset küldött. Gyönyörű. Mégis, mégis meg tudta csinálni, és micsoda vers! Hol vannak tőle ezek itthon! Az itt biztonságban munkálkodó urak. És ott kell! Így kell elvetélni magából sokszor annyi mindent! Ebben az állati létben, hajszában, és mégis meg tudta írni”. A szerelem újra a régi hévvel lángolt fel köztük. Judit azonban barátként ott maradt a közelükben. Élelmiszercsomagot állított össze a munkaszolgálatát töltő költőnek, amelyet új udvarlójával, Major Tamás színésszel az oldalán, személyesen vitt el neki Szentendrére. Amikor Fannit megkérdezték, nem félt-e attól, hogy Judit miatt házasságuk zátonyra fut, csak annyit válaszolt: „De közöttünk ott voltak a versek!”

Gyarmati Fanni kislánykori képe 1924-ből. A fotót halott férje zsebében találták az abdai tömegsírban.

Radnóti az utolsó években minden versét a feleségének írta, neki mutatta meg először. 1944 augusztusában, az utolsó Borból küldött képeslapjára ezt írta: „Legutóbbi lapomon írtam Neked, hogy nagyon Veled leszek a házassági évfordulónkon, úgy is volt, és köszönöm Édes az együtt töltött kilenc évet. … Nagyon hiányzol Édes Egy.”

Fanni soha többé nem látta viszont élve a férjét. Amikor a 35 évesen agyonlőtt költőt a háború után exhumálták, javasolták neki, hogy ne nézze meg a holttestet. Megnézte, mert látnia kellett. Szerelmük túljutott a hullámvölgyeken: s éppen ettől vált eltéphetetlenül erős kötelékké. Gyarmati Fanni hét évtizednyi özvegység után, 101 éves korában halt meg. Végakaratának megfelelően halála évében megjelent naplója is, amelyben őszintén beszél szerelmük nehéz és boldog pillanatairól egyaránt.

RADNÓTI MIKLÓS | OKTÓBERVÉGI HEXAMETEREK

Táncosmedrü, fehérnevetésü patak fut a hegyről,
táncol az őszi levél s taraján kisimulva elúszik.
Nézd csak, az árnyban a som fanyar ékszere villog a bokron
s villog a fényben a kis füvek éle öreg remegéssel.
Még süt a nap, de oly érett már, csak a lassu okosság
tartja az égen, hogy le ne hulljon: félti arannyát.
Lassu, okos vagyok én is e lassu, okos ragyogásban,
féltelek én is a tél hidegétől, tűzifa gondja,
téli ruhák vak gondja növekszik, apad szemeidben
s mint a lehellet futja be tükreit, árad az álmos
bánat a kék ragyogásban, a szádon a mondat elalszik
s ébred a csók. Feketén jön a hó, jön a tél, feketélnek
sarkai máris az őszi nagy égnek, a hajnali órák
léptei már sikosak. Gyere hát elaludni az esték
hosszu szakálla alá; nézd, gyermeked is vagyok én, de
felnőtt, nagy fiad és szeretőd, fele gondra is érett,
nemcsak a versre komoly. Fekszünk majd s hallgatom éji
füllel a szíveden alvó gond ütemét a sötétben.
Hallgatom és várok. S mint ifjú gólyafióka
ősszel szállni tanulván meg-megbillen az égen,
forgok a bő heverőn. S lassan tovaszállok a jajjal.
Átveszem és ütemes dobogása elaltat, elalszunk, –
ketten az egy gonddal. S míg elkap az álom, az éjben
hallani, csapdos az ősz nedves lobogója sötéten.

ÉLESD–NAGYTELEKMAJOR,
1942. SZEPTEMBER 28.–NOVEMBER 14.

❦ MÓRICZ ZSIGMOND, HOLICS JANKA ÉS SIMONYI MÁRIA

Holics Janka és Móricz Zsigmond esküvőjük évében, 1905-ben.
Nem csak felesége, első számú kritikusa is volt.

A negyvenöt éves Móricz Zsigmond 1924 januárjában, a Búzakalász című színdarabja próbáin szeretett bele a harmincöt éves Simonyi Mária színésznőbe. Mindent elsöprő érzelmeit szinte mindenki észrevette a környezetében, felesége, Holics Janka is. Ő volt férje első olvasója, szerkesztője, legfőbb kritikusa, ihletője és hősnője Móricz legalább ötven írásának. Kettejük viszonya jelenik meg már az első sikeres Móricz-regényben, az egymást szerető, de egymástól mindenben különböző emberpár tragédiáját bemutató Sáraranyban is.

Móricz szerette feleségét, de húsz év után béklyónak érezte kapcsolatukat és Janka szigorú, katolikus erkölcseit. Házasságuk 1923-ban Janka miatt bicsaklott meg: „Mikor éppen torkig voltunk egymással, jött neki valaki. Egy férfi, aki pont megfelelt az ízlésének. És benne fölfakadt egy kis szerelem” – emlékezett később Móricz. „Egyszer azt mondta nekem: »Ej, más is elvenne engem.« Kiábrándultam.”

Ebben a helyzetben találkozott az író a népszerű drámai színésznővel, aki Móricz első színpadi darabjában játszott a Belvárosi Színházban. Ahogy írta, azonnal „beütött a tűzvész”. A főpróba napján csak Mária játékáról beszélt, neki adott új írói instrukciókat. Janka pontosan látta, mi történik. „Látja? Hogy nézi, hogy falja, hogy csügg rajta? Hogy nem tudja titkolni, hogy elárulja magát a viselkedésével, minden porcikájával? … És hogy azt a szajhát, azt a senki rongyot” – mondta a jelen lévő Kodolányi Jánosnak.

Móricz január 31-én írta meg első szerelmes levelét, amelyet még 200 követett. „Kedves Mária, Ma először írom le a nevét. Ma először írok le egy új női nevet 21 év óta. … Megvallom, szégyellem magam. De mit csináljak, ez úgy látszik, természeti törvény. … Mit gondol, jogos az én tiltakozásom maga ellen, hogy én magába vagyok szerelmes?” A színésznő néhány nap után válaszolt: „Istenem, mi volna jó; tovább feküdni, mint eddig, az arcomat odaszorítva a maga soraihoz, és sírni és nevetni, ujjongani és lassan elcsendesedni?” Még ezen a napon egymáséi is lettek, ami Móricz szempontjából végzetesnek bizonyult. A feleségével soha nem tapasztalt intenzitású testi szerelem élménye teljesen megbabonázta. Az új tapasztalat egészen intim részleteiről is pontosan beszámolt naplójában.

Az író és Simonyi Mária 1928-ban. „Beütött a tűzvész” – írta a szerelemről Móricz.

Kezdetben Máriát is elsodorták az érzelmek: „Maga édes legutolsó buja – fogcsikorgató reszketéssel olvastam a levelét – magáé voltam, mire a végére értem. Jöjjön, jöjjön, a magáé vagyok régen, minden porcikámmal. Szemérmetlen vagyok, nem szégyellem. Maga tett azzá…” – írta. Később azonban megijedt a kapcsolattól, nem akart az író és felesége családi drámájába belekeveredni. Mert Janka több ízben fenyegetőzött öngyilkossággal, és volt, amikor meg is kísérelte. Ilyenkor búcsúlevelet is írt a férjének. „Kedvesem, halálos szerelemmel szeretett Zsigám. … Attól a nőtől, aki magát és engem ide juttatott, iszonyodom, ha maga is eljut idáig nem haltam meg hiába.”

Móricz az öngyilkossági kísérletek után hazatért, és megpróbálta életüket visszazökkenteni a régi kerékvágásba. Nem sikerült. Amint Janka jobban lett, elmenekült otthonról, és kávéházakban, hotelszobákban írt, naplójában megpróbálta kiírni magából felesége és az inkább már csak fantáziájában létező Mária iránt érzett érzelmeit. A színésznőt egyre jobban riasztotta a viszonyuk és Janka nyilvánvaló szenvedése, ki akart lépni a kapcsolatból, az író leveleire csak ritkán válaszolt: „Maga csak külsőleg lát (amit nem lát, elképzel) és úgy látszik, ez Magának elég”. Találkozásuk után egy évvel Móricz így írt: „Egész 1924. feb. 1-jéig azt vallottam, hogy nincs szerelem. Az csak fantázia. És mindig sajnáltam, hogy tőlem meg van tagadva ez az érzés; ha van, mért nem részesülök benne én is.”

Másfél évig zajlott az érzelmi vihar. Végül Janka lépett: 1925 nyarán valóban megölte magát. A sajtó szemérmesen gyors lefolyású betegségről írt, de a barátok tudták, mi történt. Mária a temetés után minden kapcsolatot megszakított Móriczcal. Az író egy debreceni özvegyasszonynak kezdett udvarolni, akit el tudott volna képzelni lányai anyjának. Egy évvel később aztán véletlenül összefutott az utcán a színésznővel. Az elfojtott érzelmek újra feltörtek mindkettejükben. Pár nappal később összeházasodtak. Nyolc évet éltek együtt, de házasságuk nem volt harmonikus. Mária nem foglalta el Janka helyét, feleségként belőle nem vált sem szerzőtárs, sem regényhősnők ihletője. Móricz Zsigmondnak még több művében megjelent halott felesége alakja.

MÓRICZ ZSIGMOND | NAPLÓ

1925. február 12. – Az ember a szerelemben hódít. De ha ez az alapérzés, akkor viszont ő az egyéni szabadságát függetlennek akarja. Nem akar föladni, szerezni akar. Azért válogat, hogy „maga az egyetlen, aki nekem megfelel” – mert azt hiszi, van olyan nő, aki mindent meghagy, amije van, s azonfelül még saját magát is odaadja. Ehelyett az lesz, hogy a nő mindent elvesz.

Mert a nő az erősebb. Az igazi szerelmes nő erősebb minden férfinál: mert meghal. Éspedig ízenként hal meg: Elveszti a lányságát, szüzességét és ezzel járó misztikus nimbuszát. Egy olyan áldozat, amit a férfi csak szabadságának föláldozásával ellensúlyozhat.

Elveszti boldog életét: a házimunka, súrolás, mosás, főzés, mosogatás, cseléddel való veszekedés, egy igen kicsi és szűk lakásban való elzárt élet lesz a sorsa: Olyan letörés a lánykori ábrándvilág után, amit a férj, aki csak most kezd
az életben kivirágozni, csak önkéntes rabságvállalással tud némileg enyhíteni.

Elveszti szépségét, testi üdeségét, gyerekeket szül, igen gyakran nemi betegséget kap a férjétől, a fülledt és férjéhez képest szűkös életkörben elzüllik, idegbajos, hisztériás, testi beteg, lelki nyomorék lesz: ezt a férj csak abszolút önmegalázással teheti jóvá. Mivel azonban ez a felajánlás egy egészséges szabad és gazdag embertől jő: csak hazug lehet.

És hazug is. Ilyenformán magában hordja a hazugság minden veszedelmét: a kielégítetlenséget mindkét részről.