Tomor Anita

Sugar Baby

Írta: Tomor Anita

A szerző elérhetősége:

Facebook: www.facebook.com/tomoranita1

Instagram: www.instagram.com/anitatomor

Honlap: www.tomoranita.hu

Kiadja: Pyrus Kiadó – Workstreet Consulting Kft.

Elérhetőségeink:

www.facebook.com/pyruswebshop

www.instagram.com/pyruskiado

Webshopunk, ahol kedvezményekkel,

dedikált könyvekkel, ajándék könyvjelzőkkel

és akciós könyvcsomagokkal várunk benneteket:

www.pyrus.hu

Copyright © Tomor Anita, 2025

© Pyrus Kiadó, 2025

Minden jog fenntartva!

ISBN 978-615-5749-29-2

Felelős kiadó: Pyrus Kiadó, Tomor Anita

Szerkesztette: Varga György

A szöveget gondozta: Horváth Eszter

Korrektúra: Lőrinczi Ágnes

Borítóterv: Cantinart Kft.

Borítófotó: Pongrátz Anita

Portrékép: Bognár Bogi

Az e-book formátumot előállította:

www.bookandwalk.hu

Minden jog fenntartva, beleértve a sokszorosítást, a mű bővített, illetve rövidített változatának kiadási jogát is. A kiadó írásbeli engedélye nélkül sem a teljes mű, sem annak része semmilyen formában – akár elektronikusan vagy mechanikusan, beleértve a fénymásolást és bármilyen adattárolást – nem sokszorosítható, és illegálisan nem terjeszthető.

Tomor Anita

Sugar Baby

Budapest, 2025

Ez a könyv, mint a szerző valamennyi regénye,

egy fikció. A nevek, a helyszínek és a cselekmény

az író képzeletének szüleménye. Bármilyen hasonlóság

felfedezése élő vagy meghalt személyekkel,

megtörtént eseményekkel csupán a véletlen műve lehet.

Köszönetnyilvánítás

Sok év telt el, mióta a Sugar Daddy című nagy sikerű regényem megjelent. Tudom, azóta is rengetegen várjátok tőlem a folytatását. Ez a Sugar Baby című regényem viszont nem az, hanem egy új történet lett. Nem tettem le arról, hogy egyszer folytatom a Sugar Daddyt, de annak még nem jött el az ideje, most ennek a történetnek kellett megszületnie.

Őszintén remélem, hogy ezt a könyvemet is szeretni fogjátok! Bevallom, nekem nagyon a szívemhez nőtt. Imádtam írni. Bár a spicy jelenetek miatt kicsit pironkodtam itt-ott. :D{1} :D :D Kár, hogy nem látjátok most a széles vigyoromat. :D :D :D

Mint ahogyan az összes eddig megjelent regényemnél, ennél a könyvemnél is végtelen hálával tartozom sok-sok embernek. Mindenkinek, aki segített abban, hogy a kéziratomból kézzelfogható könyv legyen.

Ez a tizennegyedik regényem, még kimondani is földöntúli érzés. Óriási kaland, rengeteg munka volt idáig eljutni. Köszönöm a férjemnek, Tamásnak, hogy tizennyolc hosszú éve kitart mellettem, és elvisel. Merthogy nem könnyű egy író mellett az élet. :D Legalábbis mellettem nem, hiszen a nap nagy részében nem is ezen a földön járok, hanem az éppen aktuálisan elképzelt, fiktív világomban kalandozok. Filmszerűen látok magam előtt „levetítődni” történeteket, jeleneteket. Szinte hallom a párbeszédeket, amelyeken keresztül a szereplőim megszólalnak, életre kelnek. Ha leadási határidő van, akkor éjjel-nappal dolgozom, és addig nem nyugszom, amíg legjobb tudásom szerint át nem nézek mindent. Vagy százszor. :D Ezért szoktam azt mondani magamra mindig, hogy én általában a föld fölött járok úgy három méterrel. És ez igaz is. Rengetegszer elkalandoznak a gondolataim, és folyton csak a regényeimen, a történetötleteimen „pörgök”, de talán a férjem, Tamás tudja a legjobban, hogy mennyire szeretem ezt csinálni. Bár, amikor huszadjára olvasom át a kézirataimat, akkor már kifejezetten nem szeretem őket, és gyakran elgondolkodom, hogy miért is csinálom. Mert ez egy embertelenül kemény munka. De a végén, amikor kézbe vehetem a legújabb könyvemet, mindig olyasfajta örömmámorban úszom, ami semmihez sem fogható. Olyankor elfog a vágy, hogy rögtön írnám a következőt. Borzasztó hálás vagyok a sorsnak, hogy ezt a hivatást adta nekem. Mert számomra az olvasás, a könyvek, az írás tényleg nagy szerelem. De a legnagyobb akkor is te vagy, Tamás! Köszönöm, hogy vagy nekem! A gyerekeinken kívül te vagy a legnagyobb kincs a világon. Köszönöm a sok-sok segítséget és támogatást!

Szívből köszönöm a szerkesztőmnek, Varga Györgynek, Gyurinak, hogy ezúttal is szívén viselte a kéziratom sorsát. Valamennyi útmutatásért, jótanácsért, javításért borzasztó hálás vagyok!

Nagyon-nagyon köszönöm Lőrinczi Áginak, hogy korrektori szemmel, hatalmas szakértelemmel átnézte a szöveget.

Eszti barátnőmnek is szívből köszönök mindent! Azért az nagy dolog ám, hogy több mint huszonöt éve barátnők vagyunk! Tudom, hogy iszonyú kimerítő napokat éltünk meg a nyomdába adás előtt ezúttal is, de legalább jókat nevettünk együtt. Én kifejezetten élvezem az éjszakába nyúló beszélgetéseinket, egyeztetéseinket. Közben mindig tanulunk valami újat. Mert nincs olyan, hogy ne lepne meg vagy gondolkodtatna el minket egy-egy vessző- és/vagy helyesírási kérdés.

A meseszép borítófotóért óriási köszönet Pongrátz Anitának.

Az Alföldi Nyomda Zrt. valamennyi munkatársának is hálásan köszönöm a munkáját! Azt, hogy bármikor is fordulok hozzátok kérdéssel, kéréssel, ti mindig készségesen segítetek. És a végeredmény, amit megalkottok, az valami varázslat. Egy igazi csoda. Minden alkalommal!

A Cantinart Kft.-nek is szívből köszönöm a közös munkát, a gyönyörű szép borítókat, a csodálatos marketinganyagokat, és azt, hogy hosszú évek óta együtt dolgozhatunk, és építhetjük az írói és a kiadói brandemet.

Valamennyi könyves partnerünknek, könyvkereskedőnek nagyon-nagyon köszönöm, hogy hírét viszik a regényeimnek. Hogy kikerülhetnek a webfelületekre, a könyvespolcokra, és így olvasókra találhatnak. Köszönöm szépen a könyves bloggereknek, vloggereknek, hogy ajánljátok a könyveimet, egy író számára ez hatalmas segítség. Nélkülözhetetlen ahhoz, hogy létezni tudjon, hogy író maradhasson.

Minden könyves ajánlást, megosztást hálásan köszönök!

Tiszta szívből köszönöm, drága olvasóim, hogy vagytok nekem! Hogy ezt a legújabb könyvemet is izgatottan, türelmetlenül, végtelen szeretettel vártátok! Nem tudjátok elképzelni, milyen sokat jelent az, hogy olvassátok és szeretitek a könyveimet! Igazából a visszajelzéseitek, a kedves üzeneteitek adnak erőt nap mint nap. Köszönöm, hogy velem tartotok ezen az úton! És hogy a social media felületeimen, a Facebookon, az Instagramon, a TikTokon, a YouTube-on és a Facebook zárt, könyves csoportomban is figyelemmel kíséritek a mindennapjaimat.

Bízom benne, hogy bárki, aki elkezdi olvasni ezt a regényemet, csakúgy mint a többit, ezt sem fogja tudni majd letenni! Kívánom, hogy rabul ejtsen, varázsoljon el benneteket, és hogy alig várjátok a következő történetem érkezését! Merthogy jön! Nemsokára új regénnyel jelentkezem, de addig is élvezzétek azt, ami most megszületett!

Jó olvasást és kellemes kikapcsolódást kívánok!

Szeretettel, Anita

Jack

A kocsimban ülök. A sofőröm vezet, és én kurvára késésben vagyok. Este fél nyolc van. Már vagy fél órája elkezdődött a megbeszélés és a parti. A srácok meg fognak ölni. Nincs olyan buli, ahonnan ne késnék el. Egy új gyakornok csajt interjúztattunk az irodában. Aztán felajánlottam, hogy hazaviszem. Mi mást tehettem volna? Már az első perctől fogva látszott rajta, hogy lelkes. És hogy érdeklem. Most éppen a hátsó ülésen ülök, ő meg orálisan kényeztet. Basszus! Eszméletlenül jó, ahogy szívja és nyaldossa a farkamat. Csináld még, baby! Ne hagyd abba!

Aranyszőke haja lófarokba fogva. Mintha csak tudta volna, hogy a fejecskéjének bele kell simulnia a tenyerembe. Megmarkolom és rásegítek, fel-le mozgatom, hogy minél mélyebbre jussak a szájában. Sokkal jobb!

Szeretem a lelkes pályakezdőket!

Fogalmam sincs, hogy hívják. Elfelejtettem, pedig bemutatkozott, amikor belépett az irodámba, de a felsliccelt szoknyája alól kivillanó hosszú combja, és a mélyen dekoltált blúzából szemtelenül kidomborodó dús idomai már az első pillanattól kezdve elterelték a figyelmemet. Fogalmam sincs, mi van az önéletrajzában, hány éves, vagy hogy melyik egyetemen végzett. Mondjuk, ezek mind egyáltalán nem is érdekelnek. Gőzöm sincs, miket válaszolgatott a HR-esünk és a gazdasági igazgatónk kérdéseire, mert engem csak a mellei érdekeltek. Az interjú alatt végig azon agyaltam, hogy festhet a csaj ruha nélkül. Az első pillanattól fogva tudtam, hogy nyerő vagyok nála, és azt is, bármire kapható, csak hogy felkeltse a figyelmemet.

Persze már akkor tudtam, hogy nem veszem fel. Jól megdugom, és annyi. Jöhet a következő csaj. Bár ezúttal másra pályázom. Nekem most egy új sugar baby kell. Hosszú távra kell terveznem, mert durva hónapjaim jönnek, nem lesz időm mindennap bulizni. Ráadásul apám kinyírna, ha egy újabb botrányba keverednék. Jane óta nem tartottam ki senkit, ideje újra próbát tennem valami friss hússal. Valakivel, aki igazán tűzbe hoz, és bármit megadnék neki, csak hogy velem töltse az idejét. Akkor, amikor és ahogy nekem jó.

Egy egoista disznó vagyok. Tudom. De hát ez van. Pénzem van dögivel. Azt teszek, amit csak akarok, abba fektetek be, amibe csak kedvem van. És ebbe bőven belefér, hogy megveszek egy nőt. De az nem ez a csaj lesz. Ő túl könnyen megadta magát nekem, és bár dugni jó, nekem azért ennél több kell, legalább annyi, hogy reggelente emlékezzek a nevére.

Épphogy elélvezek, amikor megszólal a telefonom. A kijelző fénye bevilágítja a sötét kocsi belsejét. Lucas keres, a legjobb haverom. Basszus! Rohadt pipa lehet. Felveszem, mert tudom, hogy addig hívogatna, amíg az agyamra nem megy.

– Negyedóra és ott vagyok – nyögöm bele a telefonba, miközben kihúzom a farkam a csaj szájából.

Kösz, baby, ez jólesett!

Lilian

– Nina, mi lenne, ha kihagynánk ezt a ma esti bulit? Semmi kedvem menni! – nyavalygok a legjobb barátnőmnek, miközben a gardróbjában ülök, és várom, hogy válassza már ki a megfelelő ruhát. Gyönyörű a lakása. A szüleitől kapta anno érettségi ajándékként. Szeretek itt lenni. Még életemben nem láttam annyi márkás koktélruhát, táskát és kiegészítőt egy helyen, mint amennyi Ninának van. Ő egy valóságos divatguru.

– Szó sem lehet róla! Péntek este van, és Chicago nagyágyúi mind ott lesznek! Pasizni akarok! – magyarázza, miközben egyik ruhát a másik után tartja maga elé a tükör előtt.

– Neked nem pasi kell, hanem sugar daddy, aki eltart – helyesbítek, de közben már el is tűnik a szemem elől. Hátrament a gardrób mélyébe, ahol a legelegánsabb ruháit őrzi, hogy ott válogasson tovább.

– Mindegy, hogy fordítod! A lényeg, hogy fel akarok szedni egy pasiistent, és szexelni akarok! – kiáltja ki onnan bentről.

– Mi jó van abban, hogy végül is pénzért szexelsz pasikkal?

– Mert így van fix bevételem. Csúcsszuper utazásokra visznek, megkapok mindent, a Louis Vuitton táskáktól a luxusautókon át a méregdrága ékszerekig. Minek pitizzek apámnak, dolgozzak kőkeményen a tanulás mellett valami cégnél, vagy mint te, egy könyvtárban, ha így is elérem, amit akarok? Ráadásul még élvezem is.

– De sose vagy szerelmes beléjük! – emlékeztetem.

– Nem. De ne hidd, hogy ezek az arcok nem jó pasik! Mind azok. Legalábbis, akikkel én szóba állok. Nem mellesleg a szex és a juttatások kárpótolnak mindenért.

– Nem tudnék úgy együtt lenni valakivel, hogy nem érzek iránta semmit – gondolkodom hangosan.

– Mert még sosem próbáltad ki a sugar baby életformát.

– Nem is szeretném! – nevetek fel.

– Lilian Kennedy, annyira várom a pillanatot, amikor elkap és jól megdug egy igazi sugar daddy! Remélem, olyat fogsz ki, aki nem hagyja, hogy nemet mondj! Merthogy, előre figyelmeztetlek, ők ilyenek! Egytől egyig – magyarázza, miközben kikukkant a fal mögül, csak hogy lássa a reakciómat.

– Nem kell figyelmeztetned, mert én nem ismerkedek sugar daddykkel – vágok vissza.

– Oké. Te tudod – tartja fel a kezét megadást színlelve. Végre nagy kegyesen kijön hozzám, hogy megmutassa a ruciját.

– Anyám, de dögös valaki! – esik le az állam. Egy gyönyörű, bordó, testhezálló selyemruha van rajta. – Hát, ez valóban pasifogós cucc – ismerem el. Nina mindig úgy néz ki, mint egy topmodell. Kifogástalan a megjelenése. Aranyszőke haj, ártatlan tekintet, tengerkék szemek. Melyik pasi ne esne hasra ettől a látványtól? A tetejébe még Nina okos és cserfes is. Jó partner és kísérő minden szituációban.

– Várd ki a végét, és lesd meg, neked mit szántam! – lelkesedik. Na ne! Most jövök én! Ismerem Ninát, mint a rossz pénzt. Nem fogja hagyni, hogy a lepukkant, szakadt farmeremben menjek bulizni.

– Ne már, Nina! Nekem nem kell ruha. Én tökéletesen jó vagyok úgy, ahogy vagyok. Nem akarok pasizni, ezért kiöltözni sincs értelme – magyarázom. Közben babrálni kezdem a mobilom, csak hogy lefoglaljam magam, és eltereljem Nina figyelmét.

– Márpedig ma ebben jössz, aranyom! – nyújt oda egy döglesztően szexi, fekete, testhezálló csipkeruhát – elment a hangom, az államat pedig a padlóról próbálom összeszedni. Honnan a fenéből vannak Ninának ilyen eszméletlen göncei? – Egy éve nincs pasid! Itt az ideje beszerezni egyet! – jelenti ki ellentmondást nem tűrve. Pontosan tudom, hogy ez mit jelent, addig nem fog békén hagyni, amíg fel nem veszem, és el nem megyek vele abba a nyomorult buliba.

Szép kis estének nézünk elébe!

Jack

A belvárosban, a Coral clubban van a találkozó. A srácok már rendesen bepiáltak, mire befutok. Tök jó, hogy a bár Vincent haverunké, így minden alkalommal elkülönítenek nekünk, VIP-vendégeknek egy termet. Meg persze a legjobb csajoknak. Lucas épp a sarokban dugja már az egyiküket. Ahogy látom, egy kis szőkét. Basszus, miért kell nekem ezt néznem? Ha anyám még élne, biztos totál kilenne, ha látná, mit művelek. Hogy így élek. Csajok, pia, munka, nagyjából ennyi az életem.

– Baszki, Calderon! Mi tartott ennyi ideig? – kiált oda Lucas, miközben a falnak támasztva még mindig dugja a csajt. Hátulról. Az eszem megáll tőle! Mi lenne, ha egyszer elvonulna? – nevetek magamban.

Tudom, hogy öt percen belül végez, aztán letámad a következő gigantikus szexparti ötletével.

Így is lett.

– Na szóval! Ismertetem a programot – huppan le mellém egy bőrfotelbe, miközben még nagyban a nadrágját igazgatja. Az asztalunknál már több ismerős arc ül. Mind régi jó haverok. – Maldív-szigetek, ja nem, csak Nevada, de pontosan olyan lesz, mintha a Maldív-szigeteken lennénk – böki ki a nagy tervét. – Jövő hétvége. Pénteken indulunk. Szigorúan titkos buli. Egy teljesen elzárt, titkos helyen. Távol a médiától. Telefonok, tabletek, laptopok szokás szerint nem jöhetnek. Mindenkiért kocsit, gépet vagy helikoptert küldünk. Egy igazi, felejthetetlen szexparti lesz! Kurva sok, rohadt jó bigével.

– Miért pont Nevada? – kérdezem.

– Mert ott még nem voltunk – nevet fel. – És persze, mert fel kell avatnunk egy új helyet. Igaz, Vincent?

– Nem mondod, hogy végre elkészült a nagy beruházás? – nézek rá kíváncsian Vincentre. Vincent tipikusan az az üzletember, aki egy percet sem tud megmaradni a fenekén. Állandóan agyal vagy dolgozik valamin. Általában egyszerre, párhuzamosan több projekten is. Tudtam, hogy valami nagy dobásra készül Nevadában, még képeket is láttam a tervekről, de valahogy sosem hittem, hogy egyszer valóban el is készül, és megnyitja a kapuit.

– Még szép, hogy elkészült! – reagálja büszke, önelégült vigyorral Vincent. Megszámlálhatatlan hasonló beruházást bonyolított le már mindenfelé a világban, de ez az első az államokban. Egy, a külvilágtól elzárt, igazi üdülőparadicsom. Ahol olyan partikat szervezhetünk, amilyeneket csak akarunk. A kíváncsiskodó média kizárásával.

– Mesélj, milyen lett a hely? – faggatom tovább.

– Több mint pazar! Tetszeni fog! Sőt, egyenesen le fog esni az állad.

– Ugye jól sejtem, hogy degeszre fogod magad keresni vele?

– Ismersz. Én mindig nagyban játszom – húzza sátáni mosolyra a száját.

Odakint, a külső táncteremben is a város krémje bulizik, de idebent csak az igazán nagyágyúk vannak. Hangulatos zene szól, körülöttünk szexi csajok teszik-veszik magukat. A felszolgálók sietve viszik ki az asztalokhoz a megrendelt italokat. Tipikus péntek este.

– Hány csaj is lesz? – szól közbe Magnus. Közben ő is odaült az asztalunkhoz, és bekapcsolódott a beszélgetésbe. Magnus Vincent régi, gyerekkori barátja és nem mellesleg a norvég király házasságon kívül született fia. Egy igazi botrányhős, aki szereti idegesíteni az apját. A média imádja. Főleg, mert korábban folyton borsot tört a családja orra alá, és ezt nem is nagyon titkolta. Igaz, nem ő a trónörökös, de akkor is tagja a királyi családnak. És neki is kurvára távol kellene tartania magát a botrányoktól. Ahogyan nekem, és kábé mint mindannyiunknak.

– Mindenkire jut három-négy, szóval jó buli lesz – reagálja Magnus kérdésére Vincent.

Vincent és a kurvái – mosolygok magamban.

Aztán érzem, hogy zizegni kezd a telefonom a zsebemben. Nagy nehezen előhúzom, és a kijelzőre nézek. Apám az. Na baszd meg! Ilyen nincs! Péntek este van! Mi a frászkarikát akarhat?

Néha rühellem az életemet. Legalábbis az életemnek ezt a részét. Hogy semmit sem tehetek következmények, botrány vagy lebaszás nélkül. Hogy folyton beépített emberek figyelnek, árgus szemekkel követik, vigyázzák minden lépésemet. Azt, hogy a sajtó vadászik rám, csak azt lesik, hogy hibázzak, és már húzzák is rám meg a családomra a vizes lepedőt. Apám befolyása hatalmas. Mindenről és mindenkiről tud. Mondjuk meg is van hozzá az apparátusa. A vagyonom tenném rá, hogy most is pontosan tudja, hol vagyok. És mindezt egyáltalán nem miattam csinálja, sokkal inkább saját maga miatt. Hogy nehogy valami belerondítson a fényes politikai karrierjébe. Fiatalkorában bezzeg még nálam is nagyobb kujon volt. Az, hogy habzsolta az életet, enyhe kifejezés. Most meg azt játssza, hogy szent életet él. És folyton engem baszogat. Fel kell vennem, különben este ott lesz a nappalimban a teljes testőrségével.

– Helló, apa! – dörmögöm bele a telefonba. Akárhogy is próbálom takarni a mikrofont, holtbiztos, hogy elárulja a háttérzene, hol vagyok. A picsába! Elindulok kifelé.

– Hallom, már megint lebujban vagy! – jegyzi meg kissé pikírten.

– Apa, péntek este van! Harmincéves vagyok. Miért ne lazíthatnék?

– Mi lenne, ha végre benőne a fejed lágya? Miért nem tudsz összeszedni magadnak egy rendes, felső osztálybeli nőt? Házasság, gyerekek, ilyen egyszerű lenne az élet. Ehelyett kurvákra pazarolod a pénzedet meg a jó híredet. A családunk hírnevét.

– Hogy is szól a mondás? Bagoly mondja verébnek, hogy nagyfejű? – dörgölöm az orra alá.

– Tapasztalatból mondom, hogy ne tedd! Nem éri meg! Hallgass az idősebbre!

– Csak azért hívtál, hogy kioktass?

– Nem csak azért. Mivel sose hallgatsz rám, ezért kénytelen vagyok kézbe venni a dolgokat, és cselekedni. Holnap várlak ebédre! Beszélnem kell veled! – Na basszus, ez elég szarul hangzik. Apámmal sok tekintetben üzlettársak vagyunk. Én vagyok az első számú örököse, de pontosan tudom, hogy még egy pár rossz húzás, és könnyűszerrel átjátszom a kártyáimat a még nálam is lúzerebb öcsémnek. – Ja igen, és még valami: most, egyszer az életben, kérlek, ne késs!

Remek, az apám még hétvégén sem hagy békén!

Sürgősen pia után kell néznem!

Lilian

Nem hiszem el, hogy felvettem ezt a ruhát! Basszus! Ki fogom nyírni egyszer Ninát! Mindig rábeszél a hülyeségeire! Miért hagytam, hogy megdumáljon? Nem mondom, hogy nem elképesztően szép ez a ruci, de én nem hordok ilyen kirívó holmikat. A szoknyarész túl rövid, a dekoltázsom meg túlságosan is mély. Épphogy csak nem buggyannak ki a melleim. Úgy festek benne, mint egy könnyűvérű nőcske, vagy legalábbis úgy, mint egy csaj, aki pasira hajt. Pedig én nem is akarok pasizni!

Tízcentis tűsarkúban tipegek be egy elképesztően elegáns, belvárosi elitbárba Nina nyomában. Ezt is ő erőltette rám. Alig bírok járni benne. Te szent ég! Hogy én mennyire nem illek ide! Már a bejáratnál biztonsági őrök fogadtak minket. Életemben nem jártam még olyan helyen, ahol ennyire megnéznék, hogy kit engednek be és kit nem. Ide csak a felső tízezer jár. Ez tuti. Fogalmam sincs, mit mondott nekik Nina, de szó nélkül bejöhettünk.

Lopva nézek körbe. A hely tele van őrülten csinos csajokkal és borzasztóan elegáns, dúsgazdagnak tűnő pasikkal. Hangosan szól a zene. Villódznak a fények. Rengetegen táncolnak.

De ahogy beljebb megyünk, akkor döbbenek le csak igazán. Bakker! Ez nem is bár, ez inkább egy kupi! Rúdtáncos csajok fokozzák a végtelenségig a hangulatot. Pasik százai legeltetik rajtuk a szemüket. Bársonyfotelek és asztalok vannak a táncparkett körül.

Nina még sosem tudott rávenni, hogy elkísérjem egy ilyen helyre. És azt hiszem, jobban is tettem, hogy eddig nem tartottam vele.

– Nina, biztos, hogy jó helyen járunk? – kérdezem bátortalanul, mire csak elvigyorodik.

– Hát persze hogy jó helyen. De el kell érnünk, hogy bejussunk a belső termekbe, ahol az igazán jó pasik vannak.

Érzem, hogy engem is megnéznek. Nem is kevesen. Most már biztos, hogy kinyírom Ninát! Nagyon nem kellett volna felvennem ezt a ruhát! Nem is kellett volna ide jönnöm!

Egyáltalán nem illek én ide! Mi a francot keresek én itt?!

Jack

A bárpult felé tartok. Tudom, hogy rendelhetnék a privát különtermünkben, a saját pincérünktől is, de ki kell szellőztetnem a fejemet. Még mindig az apámon jár az eszem.

Mi a faszt akarhat holnap tőlem?

Basszus! Az nem jó jel, hogy magához rendel. A francnak húzott fel péntek este! Tudom, hogy ezt is direkt csinálta!

Új csaj kell! És kurva gyorsan le kell gurítanom vagy két pohár whiskyt! De az is lehet, hogy rögtön hármat!

Miközben a tömegen át araszolok, minden segget és mellet megbámulok a táncparketten. Vannak jó bigék, de valahogy egyiknél se érzem, hogy na, ő most azonnal kell. De aztán a bárpult felé nézek, és az egyik bárszéken, tőlem nem messze, meglátok egy csajt. Testhezálló, fekete csipkeruhája és gyönyörű arca úgy emeli ki a tömegből, mint egy királynőt a koronája.

Basszus! Agyzsibbadás! Hosszú barna haj, ártatlan tekintet. Egyáltalán nem a megszokott felhozatal.

Hogy kerül ide ez a nő? A farkam azonnal megmozdult tőle. Rég váltott ki belőlem csaj ennyire viharos vonzalmat.

Közelebb kell mennem! Kapnom kell még belőle! Lássuk, szépségem, ki vagy!

Nincs egyedül. A barátnője épp rendel. Nem is rendel, hanem flörtöl. A mixersráccal. Aki inkább fél szemmel azt a csajt bámulja, akit én is. Iszonyú nagy itt a tömeg. Nem egyszerű a táncolók között haladni. Hogy került ide hirtelen ennyi ember? Annyira elmerültem a gondolataimban, hogy észre sem vettem Lucast.

– Melyik tetszik? – lepett meg egyszer csak hátulról mellém lépve, és a vállamra tette a kezét.

– Honnan veszed, hogy tetszik valamelyik? – sandítottam rá.

– Mert úgy bámulod őket, mintha megbabonáztak volna. A szőke vagy a barna?

– A barna az enyém – reagáltam sátáni mosolyra húzva a számat.

– Helyes. Mert nekem a szőke kell – kacsintott rám megveregetve a vállamat. Majd egyenesen feléjük indult. Biccentve jelezte, hogy kövessem.

Ó, te szentséges ég! Ha Lucas akcióba lendül, annak sosincs jó vége.

De mielőtt odaértünk és leszólíthattuk volna őket, megelőztek minket. Egy csávó egy pohár italt tolt a barna hajú csaj elé. Messziről láttam, hogy a csajszi mennyire zavarba jött és ledöbbent.

Lucas nem szemérmeskedett, odaült a szőke csaj mellé, az üres bárszékre. Én is odaültem volna a barna mellé. A gond csak az volt, hogy már lestoppolták. Elkéstem, bassza meg!

– Egy ital az est legszebb hölgyének! – fogott negédes udvarlásba a fószer.

– Ez igazán kedves, de add inkább valaki másnak! – hallottam a csaj hangját. Vigyorogva konstatáltam, hogy vissza akarja utasítani. A helyében én is ezt tenném. Már csak azért is, mert én hajtok rá. Én pedig sokkal jobb parti vagyok.

– Mivel foglalkozol? – próbált diskurálni vele az alak. Bakker, inkább húzna végre el! – dühöngtem magamban.

– Ezt inkább hagyjuk – reagált a csaj. Egész kedves volt, pedig a fószer egy taplónak tűnt.

– Kitalálom, modell vagy.

– Nem talált – mosolyodott el szendén a csaj. Imádom a mosolyát! Ez a csajszi teljesen más, mint az ilyen bárokban szokásos nők. Aztán a pasi szó nélkül leült mellé, és megsimogatta a derekát. Úgy tett, mintha a csaj máris az övé lenne. Láttam, hogy a csajszinak szájára fagy a mosoly. – Ha minden jól megy, hamarosan ügyvéd leszek, és pont az olyan zaklatókra fogok vadászni, mint amilyen te vagy – tette helyre a tagot.

Majdnem hangosan felröhögtem a csaj szövegén. Nocsak, tehát ügyvéd lesz. Ez érdekes. Mert én is az vagyok. Pontosan tudtam, hogy ezzel a pimasz viselkedéssel most rendesen kihúzta a gyufát a pasinál. Az itteni üzletembereket nem szokás visszautasítani. Ide a csajok pasizni jönnek. Tehát a fószer nem fog leszállni róla.

Úgy éreztem, ideje közbelépni.

Lilian

Már most utálom ezt az estét! Alig tíz perce vagyunk itt, és máris leszólítottak. Egy visszataszító, ki ha én nem alak próbál épp befűzni. Jól szituáltnak tűnik, de én viszolygok tőle. Talán az arrogáns stílusa miatt. Nem tudom. Hogy merészelt hozzám érni? Süt róla, hogy nincs hozzászokva ahhoz, hogy visszautasítják. Annyira szeretnék hazamenni! Érzem, hogy kezd eluralkodni rajtam a pánik. Nina bezzeg eszméletlen jól szórakozik. Az előbb még a mixersráccal flörtölt, most meg leült mellé egy jóképű pasi, aki láthatóan tetszik is neki. Nem is értem, hogy csinálja. De ő valahogy mindig megszerzi, amit akar. És minden úgy alakul körülötte, ahogyan eltervezi. Dúsgazdag pasit fogni jött ide, és nyilvánvalóan egy dúsgazdag pasival fog távozni is innen.

Én viszont jobb szeretnék észrevétlen maradni. Bárcsak köddé válhatnék! Vagy valaki villámgyorsan hazateleportálna innen! Eljátszottam a gondolattal, hogy mi lesz, ha Nina tényleg talál magának egy sugar daddyt, és lelép vele. Mert ugyan miért is ne lépne le? De akkor hogyan jutok majd haza? Egyedül maradni ebben a bárban félelmetesebbnek tűnt, mint cápák között úszkálni az óceánban. Miért is jöttem ma ide?

Tudom a választ. Azért, hogy Ninának ne kelljen egyedül jönnie. Nem akartam, hogy baja essen. De azzal az eshetőséggel korántsem számoltam, hogy akár én is húzhatom a rövidebbet, és végül itt maradok egy szál magam.

Annyira felidegesített az a pasi, aki leszólított, hogy a végén már nem tudtam visszafogni magam, és beszóltam neki. Tényleg beszóltam. Ami egyáltalán nem jellemző rám. De mit tehettem volna, ha egyszer nem értett a szóból? Volt mersze hozzám érni, és úgy viselkedett, mintha máris az övé, a tulajdona lennék. Pedig rögtön az elején megkértem, hogy adja másnak az italát. És finoman utaltam rá, hogy eszem ágában sincs ismerkedni. Meg aztán minek mondtam azt neki, hogy ha majd ügyvéd leszek, pont olyan alakokra fogok vadászni, mint ő? Olyanokra, akik nőket inzultálnak. Ezzel akár jól fel is bőszíthettem volna. És a lelkem mélyén biztos vagyok benne, hogy fel is bőszítettem.

Ez az este és ez a hely egyáltalán nincs rám jó hatással.

Egyvalamire aztán végképp nem számítottam. Arra, hogy feltűnik a színen még egy pasi. Abban a pillanatban, ahogy megláttam, hevesebben kezdett verni a szívem. Fogalmam sincs, miért volt ilyen hatással rám. Mintha áramütés ért volna. Irtó jó pasi. Süt róla, hogy gazdag. És az is, hogy nem fél semmitől és senkitől. De vajon miért sietett a segítségemre? Merthogy ezt tette.

Jack

– Bocs, haver, de a hölgy engem várt – szóltam oda a fószernek.

– Ismered a tagot? – kérdezte a pasi a csajtól, mire ő rám emelte sugárzó tekintetét, és rögtön éreztem, hogy valami megmozdult bennem. Kurvára csinos ez a nő!

– Igen – felelte a csaj némi hezitálás után, mire megjött az önbizalmam, és még kajánabb mosolyra nyílt a szám.

Örülök, hogy belementél a játékba, szívem!

– Ha meggondolnád magad, és mégis velem töltenéd az estét, a táncparketten találsz, kiscsibe – lökte neki még mindig a dumát a tag. Nem igazán látszott rajta, hogy le akarna lépni. De engem nagyon is felmért. Pontosan úgy, ahogyan az emberek az ellenségeiket szokták.

– Nem fogja meggondolni magát – jegyeztem meg a kelleténél talán kissé hangosabban.

– Azt majd meglátjuk, korai még az este – mondta egyenesen a szemembe nézve. Régi motorosnak tűnt, olyannak, aki tisztában van a szabályokkal. Csak semmi balhé az ilyen helyeken, mert az életben többé nem engednek be. Így szerencsére szó nélkül odébbállt, bár szándékosan meglökött kissé a vállával, ahogy elhaladt mellettem. Nem törődtem a provokációval, sokkal inkább a lényegre, a csajra koncentráltam, akivel így lehetőségem támadt megismerkedni. Legalábbis azt hittem.

– Először jársz itt – állapítottam meg, mellé lépve a pulthoz. Jesszusom, mi vagyok én, óvodás? – dorgáltam meg magam azonnal gondolatban. Való igaz, kezdhettem volna ütősebb csajozós dumával is, de per pillanat csak ez jutott eszembe. Nem vártam választ, folytatni akartam a mondandómat, de a csaj megelőzött.

– Nem ismerjük egymást. Köszönöm a segítséget, de most már jól megleszek – jelentette ki, és az italért nyúlt, amit a pasi hagyott ott neki az asztalon.

– A helyedben nem innám meg – állítottam meg. – Ugyanis pont az ilyen italokkal szokták elkábítani azokat a védtelen nőket, akik még sohasem jártak effajta helyeken.

Láttam rajta, hogy ledermedt. Azonnal vissza is tette a poharat az asztalra, és eltolta magától.

Közben Lucas már nagyban fűzte a csaj barátnőjét.

– Igazad van. Figyelmetlen voltam – ismerte el a kiscsaj. Hosszú, gesztenyebarna haja csak úgy ragyogott a teremben villódzó fényektől. Miközben beszélt, jól megnéztem magamnak. Gyönyörű az arca. Hibátlan az alakja. Makulátlan a bőre. Imádom a ruháját, főleg a dekoltázsát. De szívesen eljátszadoznék a formás melleivel!

– Az jó jel, ha elvontam a figyelmedet – mosolyodtam el.

– Nem azt mondtam, de ha úgy tetszik, lefordíthatod így is – válaszolta, miközben végre felém fordult, és a szemembe nézett.

– Melyik egyetemre jársz? – próbáltam faggatni.

– Bocs, de inkább nem mondanék magamról semmit – jött az újabb hűvös elutasítás.

– Ha megengeded, leülnék. – Nem vártam meg az engedélyét, lehuppantam mellé a bárszékre. Közben Lucas egy cinkos vigyort eresztett el felém, de aztán megint a nőjére koncentrált. – Azt tudod, hogy a haverom beszélget a barátnőddel?

– Nem tudtam, de kösz az infót. – A csaj továbbra is kimért és elutasító volt. Ami tetszett. Nem adja könnyen magát. És ez így helyes.

– Elárulod a neved?

– Téged hogy hívnak? – reagálta ahelyett, hogy válaszolt volna, így úgy döntöttem, én is kihagyom a bemutatkozást. Úgyis jobb, ha inkognitóban maradok.

– Miért vagy itt, ha nem akarsz ismerkedni?

– Kísérőként jöttem. Nem akartam, hogy a barátnőm egyedül jöjjön erre a helyre – adott magyarázatot.

– Akkor, ha jól sejtem, inkább hazamennél. Mi lenne, ha lelépnénk, és…

– Ne fáraszd magad! Nem fogok lefeküdni veled – jelentette ki, mire ismét mosolyra nyílt a szám. Tény, hogy a csaj nem a szokványos felhozatal. És talán éppen ez keltette fel a figyelmemet.

Közelebb hajoltam hozzá, hogy a fülébe tudjak suttogni. Ahogy a szám a hajához ért, megcsapott mennyei illata. Parfümje valósággal elbódított.

– Szerintem meg le fogsz. És nem egyszer, hanem rengetegszer. Másrészt, ha megvártad volna, hogy befejezzem a mondatot, akkor hallhattad volna, épp fel akartam ajánlani, hogy hazaviszlek.

– Inkább megyek taxival. De azért köszönöm! Előbb állnék apácának, mint hogy beüljek egy idegen mellé.

– Csakhogy én már nem vagyok idegen. Ugyanis hamarosan a pasid leszek – mondtam, és közben egyenesen a csaj szemébe néztem.

Lilian

Ennek a pasinak aztán van pofája! Basszus! Az előbb, amikor a fülembe súgta, hogy szerinte nem is egyszer, hanem rengetegszer le fogok feküdni vele, az egész testemen végigsöpört valami elképesztő erejű, ugyanakkor bódító, bizsergető érzés. Éreztem a leheletét, a parfümje mesés illatát. Eszement hatással van rám. Egyre inkább úgy érzem, el kell tűnnöm innen. Épp oda akartam fordulni Ninához, amikor a másik pasi megelőzött, és odaszólt nekünk:

– Mit szólnátok, ha odabent, a másik teremben folytatnánk négyesben? Egyébként szia, Lucas vagyok – nyújtott kezet. Rögtön láttam, hogy ő is nagyon sármos.

– Ez remek ötlet – vágta rá nyomban Nina. Csupa vigyor volt. Teljesen bezsongott a pasitól. Látszott rajta.

– Szia, Lucas, nagyon örülök, hogy megismerhetlek – próbáltam udvariasan válaszolni és túlkiabálni a zenét. Aztán Ninához fordulva, némileg halkabban folytattam: – Nina, beszélhetnénk egy percet?

– Persze, de közben menjünk át a másik terembe – kacsintott rám.

Kénytelen voltam felállni, és velük tartani. Tehetetlennek éreztem magam.

Bakker! Én inkább haza szeretnék menni. Sürgősen! De nem volt menekvés, én pedig úgy éreztem magam, mintha egy vérszomjas oroszlán barlangjába tartanék, nyomomban egy irtó dögös pasival, aki valamiért különös hatással volt rám.

Kisvártatva egy sokkal hangulatosabb, kevésbé zajos belső teremben találtam magam, ahol lényegesen kevesebben voltak. De csak akkor szembesültem azzal, hogy miféle hely ez, amikor alaposabban szétnéztem odabent. Ez itt nyilvánvalóan egy privát parti. Itt szórakozik a felső tízezer krémje, a kíváncsi tekintetek elől rejtve – hüledeztem. Amikor becsukódott mögöttünk az ajtó, egyből ledermedtem. Úgy éreztem, fogságba estem. Mintha bezártak volna valahova, ahonnan talán nincs is kiút. Mintha megfosztottak volna a szabadságomtól. Miért érzem úgy, hogy innen csak engedéllyel távozhatunk?

Ninán bezzeg egy cseppnyi félelmet nem láttam. Ő otthonosan mozog az efféle helyeken. És sokkal bátrabb, mint én. Ő, velem ellentétben, alig várta, hogy bejuthasson ide.

A színpadon idebent is ledér, szexi fehérneműben vonagló csajok táncoltak, szórakoztatták a közönséget. De mégis valahogy más volt a légkör. Körben zárt, privát bokszok, puha kanapék, fotelek. Rulett- és pókerasztalok. Tele a terem vendégekkel. Odakint is gazdagok voltak, de itt mintha még azoknál is tehetősebbek ülnének. Látszik a megjelenésükön, a ruházatukon és egyáltalán, az egész társaságon.

A táncosnők nemcsak a színpadon táncoltak, hanem a bokszok előtt is. Elállt a lélegzetem a túlfűtött, erotikus táncuktól. Ezek a csajok aztán nem zavartatják magukat, egy szál csipkebugyiban, fedetlen mellekkel, magas sarkúban lejtenek a pasik előtt.

Lopva néztem körül, és borzasztóan zavart, hogy engem is mennyire megbámulnak a férfiak.

Akadtak olyan nők, akik már nem táncoltak, hanem a pasik ölében ültek. És nemcsak ültek az ölükben, hanem fittyet hányva a körülöttük nyüzsgő társaságra, mindenki szeme láttára szexeltek is velük.

– Nem kéne inkább hazamennünk? Nem tetszik nekem ez a hely! – súgtam oda Ninának. Kár lett volna tagadni, kissé bepánikoltam. Lehet, hogy Ninának még nem esett le, de tulajdonképpen kiszolgáltatottak vagyunk idebent.

– Nyugi, nem lesz semmi baj! Minden a terv szerint halad. Egyébként tetszik a pasid! – jegyezte meg jókedvűen rám kacsintva, mire teljesen elhűltem. Épp válaszolni akartam, hogy nem a pasim, de már oda is értünk az asztalunkhoz, pontosabban a bokszunkhoz. És ami a legrosszabb, hogy a pasi, akit Nina a pasimnak nevezett, még mindig velünk volt. Nem tágított, jött velem.

A srácok hellyel kínáltak minket, és egy pincér azonnal odajött hozzánk, hogy megkérdezze, mit hozhat inni.

Minden olyan elképesztően gyorsan történt. Egyszerre csak a mellett a fickó mellett találtam magam a bokszban, aki az imént, odakint közölte velem a fülembe súgva, hogy hamarosan a pasim lesz. És hogy nemcsak egyszer, hanem még rengetegszer lefekszem vele.

Ő és Nina újdonsült pasija ültek a boksz két szélén, mi meg Ninával a belső részen. Úgy éreztem magam, mint akit sarokba szorítottak. Elvégre, ha távozni akarnék, előbb szépen meg kellene kérnem őket, hogy engedjenek ki.

Ez az este nem éppen úgy alakul, ahogyan gondoltam! Én azt hittem, egy szolid kis helyre megyünk majd Ninával. De ez a hely mindennek mondható, csak éppen szolidnak nem.

– Mit is mondtál, hogy hívnak? – kérdezte tőlem Lucas.

– Még nem mondtam meg a nevemet – reagáltam halkan.

– Liliannek hívják – válaszolt helyettem Nina.

– Nina mesélte, hogy jogra jártok. Jackkel mi is jogászok vagyunk. – Miközben ezt mondta, a haverjára sandított. Nocsak, ezek szerint Jacknek hívják?

– Ez az este kezd egyre érdekesebb lenni – jegyezte meg Jack rám emelve a tekintetét.

– Mihelyst kihozzák az italunkat, mi lelépünk, kettesben hagyunk benneteket Jackkel, hogy ti is meg tudjatok ismerkedni egymással – ismertette a tervet Lucas.

– Kijönnél velem a mosdóba? – fordultam Ninához. Láttam a szemén, hogy nincs kedve, de aztán beadta a derekát, és velem jött.

A mosdók egy eldugott folyosón, a terem végénél voltak.

– Nem lenne gond, ha tényleg lelépnék Lucasszal? Megleszel? Egész rendes fickónak tűnik nekem ez a Jack – hadarta hatalmas, boldog vigyorral az arcán Nina a mosdó előtt.

– Szerintem ez hülye ötlet, Nina! Nem is ismered a fickót! Ne menj el vele! – kértem. A hangom csupa aggodalom volt.

– Nyugi, Lilian! Legyél már kicsit lazább! Minden rendben lesz. Csak meg kell beszélnünk ezt-azt.

– Ha te elmész vele, én hazamegyek – jelentettem ki. – Csak előbb mondd meg a hely nevét és címét, hogy taxit hívjak! És persze ki kell jutnom innen.

– És mi lenne, ha Jackkel maradnál? – vetette ellen Nina.

– Nem akarok vele maradni. Én nem ismerkedni jöttem. Hanem azért, mert aggódom érted. Nem akarom, hogy bajod essen.

– Évek óta ilyen helyeken ismerkedem. Ismerem a szabályokat. Tetszik nekem Lucas, jó arcnak tűnik. Ő is azt keresi, amit én. De meg kell beszélnünk a részleteket. Elárulok egy titkot, én meg azért ragaszkodtam hozzá, hogy elgyere velem és itt legyél ma este, mert azt akartam, hogy te is találj magadnak egy jó partit. És ez meg is történt. Ne szólj közbe! Tudom, mit akarsz mondani! – előzött meg. Igaza van, épp megszólaltam volna. – Már egy éve, hogy Nicolasszal vége lett. Tovább kell lépned. Ő már a világ másik felén él. És ahogy tegnap este láttuk az Instán, vígan éli az életét. Egy másik nővel. Szerintem adj egy esélyt ennek a Jack nevű fickónak.

Igaza van Ninának. Nem epekedhetek tovább a volt pasim után. Egy évvel ezelőtt még Nicolas volt az életem, de aztán egy buliban megláttam egy évfolyamtársunkkal, Madeline Kinley-vel csókolózni, majd bejelentette, hogy ösztöndíjat kapott, és a világ másik felére, Hongkongba költözik. Azt is közölte, hogy nem látná értelmét egy távkapcsolatnak. És azóta új barátnője is van.

– Nem akarok sugar daddyt, Nina! Ha szeretnék is párkapcsolatot, egy biztos, nem ilyet! Nem olyat, amiben nincsenek érzelmek. Ami csupán a szexről szólna. Soha nem tudnám és nem is akarnám feladni az elveimet. Ha te most megbízol Lucasban, és elmész vele, az a te dolgod, de én inkább hazamegyek. Viszont, kérlek, nagyon vigyázz magadra! Nem akarom, hogy bajod essen!

– Ne félts engem! De szeretném, ha maradnál! Biztos nem akarsz Jacknek egy esélyt adni?

– Ő nem az én világom – leheltem.

Nem terveztem visszamenni az asztalunkhoz. Szó nélkül akartam távozni, és egyvalakitől biztosan nem akartam elköszönni, Jacktől. De a kijárat felé indulva két pasi utamat állta, majd csak annyit éreztem, hogy valaki hátulról megfogja a kezem, és magához húz. Meglepetésemre Jack volt az. Furcsa mód már akkor, ahogy a bőrömhöz ért, azonnal éreztem, hogy biztonságban vagyok.

Egyenesen a táncparkettre vezetett, és mire feleszméltem, már maga felé is fordított, magához vont és átölelt. Önkéntelenül táncolni kezdtünk. Elképesztően jó volt a karjai közt lenni. Nem szólt egy szót sem, csak figyelt. Mélyen a szemembe nézett. Feltérképezte az arcom minden egyes milliméterét, valamennyi szegletét. Képtelen voltam eltávolodni tőle. Mágnesként vonzott a közelsége. Tudom, hogy sarkon kellett volna fordulnom és le kellett volna lépnem, de nem bírtam megtenni.

– Mit művelsz? – szólaltam meg egyszer csak.

– Táncolok veled – húzta komisz, sátáni mosolyra a száját, miközben még szorosabban magához ölelt, sőt, ezeket a szavakat már a fülembe súgta: – Tudom, hogy el akartál menni, de még nem engedhetlek el.

– Mit akarsz tőlem?

– Hamarosan megtudod. Egyelőre legyen elég annyi: azt akarom, hogy az enyém legyél.

– Én viszont nem akarok senkié sem lenni. Tévedésből vagyok itt. Én nem tartozom ebbe a világba.

– Éppen ez az, ami a legjobban vonz benned. És éppen ez az, amiért meg foglak szerezni magamnak.

– Szerintem most tényleg jobb lenne, ha hazamennék – leheltem.

– Engedd, hogy hazavigyelek! Ígérem, semmi olyat nem teszek, amit te ne akarnál és amire ne adnál engedélyt.

– Fogok egy taxit. Te meg bulizz tovább, elvégre ezért jöttél ide.

– Nem azért jöttem. Amiért jöttem, azt már megkaptam. Pontosabban meg fogom kapni. – Miért érzem azt, hogy most rám gondolt?

Olyan jó lenne hinni a szavainak. De tudom, hogy nem hihetek neki. Azoknak a pasiknak, akik itt, ebben a bárban vannak, csupán egy dolog kell: a szex.

Én viszont szerelemre vágyom.

Jack

Volt egy sejtésem, hogy a csaj haza akar menni. És bejött. Mint ahogy az a megérzésem is, hogy angolosan akar távozni. Azzal viszont nem számolt, hogy innen nem olyan egyszerű lelépni. Ugyanis még mielőtt elkaptam a karját, két pasi már le is csapott volna rájuk. Tehát gyorsan kellett cselekednünk Lucasszal. Ő Ninát vitte vissza az asztalunkhoz, én meg magamhoz öleltem Liliant, és táncolni kezdtem vele. Még a neve is baromira tetszik. Elképesztő hatással van rám. Minden szempontból ideális nő. Szép. Csinos. Elegáns. Jogot tanul. Ráadásul baromira kívánom.

Azt hiszem, megtaláltam, akit kerestem. Az új csajt. Ő lesz a sugar babym. Sejtelme sincs, micsoda terveim vannak vele. És ez így van jól. Már csak azért is, mert egyelőre nem igazán szível engem. De ez hamarosan megváltozik, teszek róla.

– Van egy javaslatom. Átküldöm az elektronikus névjegyemet. Így, ha csak a hajad szála is görbül miattam, nyugodtan feljelenthetsz. Mondd a számodat, és már küldöm is! – ajánlottam.

– Sosem adom meg neked a számomat – jött az újabb, hűvös elutasítás, de ez is csak mosolyt csalt az arcomra. Elkaptam a kezét, és habozás nélkül az asztalunkhoz kormányoztam.

– Nina, megadnád a számodat? – szóltam oda Lucas csajának. Egészen felderült az arca ettől a kéréstől.

– Miért is? – kérdezett vissza.

– Mert haza szeretném vinni a barátnődet. Félreértés ne essék: nem magamhoz, hozzá. Hogy megbízzon bennem, gondoltam, átküldöm neki a névjegyemet, ő viszont nem hajlandó megadni a számát. Ezért elküldeném neked. Így Lilian megnyugodhatna. De akár, ha téged is bármi bántódás érne Lucastól, ami persze nem fog, mindketten tudni fogjátok, kit keressetek.

– Mondom a számom – felelte nevetve Nina. Beírtam a telefonomba, és már át is küldtem neki a névjegyemet.

– Most már indulhatunk? – sandítottam Lilianre, aki kissé bosszúsan, összehúzott szemekkel nézett rám, mint aki valami csapdát sejt.

Hamarosan rájössz, szívem, mi ebben a csapda! Magad estél bele akkor, amikor velem összefutottál.

Lilian

Nem értem Ninát. Hogy bízhat meg ilyen könnyen idegenekben? Én nem vagyok ilyen. Sosem tennék ilyesmit. Legalábbis eddig így gondoltam. De bármennyire is ellenkezett az eszem, szívem szerint nagyon is hazamentem volna Jackkel. Sokkal inkább tartottam volna vele, mint hogy egyedül induljak vissza a koleszba a sötét éjszakában. Ez itt Chicago. És anyám gyerekkorom óta arra nevelt, hogy sose induljak haza egyedül egy buliból. Mindig arra intett, hogy sose bízzak meg senkiben. Erre most mit csinálok? Épp a határán vagyok annak, hogy hazainduljak egy idegen, borzasztóan jóképű, iszonyú sármos alakkal. Aki nyilvánvalóan arra szakosodott, hogy minden nővel szemrebbenés nélkül levetesse a ruháját.

Az előbb az a tánc vele! Ahogy a testem az övéhez ért, ahogy a kezével megérintett és vezetett. Ahogy a szemével végigpásztázta az arcomat, majd a dekoltázsomat. Mintha csak valami előjáték lett volna közöttünk, egy buja éjszaka nyitánya.

De nem adom meg neki, amit akar. Nem fogok lefeküdni vele! Én nem egyéjszakás kalandokra hajtok. Akkor sem dőlhetek be neki, ha biztosan tudom, hogy életem legjobb éjszakáját tölteném vele. Mert valahol érzem, hogy így lenne.

Sürgősen el kell tűnnöm innen. El kell mennem. Minél messzebb kell kerülnöm tőle!

Épp válaszoltam volna neki, hogy visszautasítsam, de kimondani sem volt időm, mert közben valaki leszólított minket. Egy ismerős női hang ütötte meg a fülemet. Basszus! Ugye nem? Istenem, mondd, hogy nem Madeline Kinley bukkant fel? Ő meg mégis, hogy kerül ide?

Ha létezik az évfolyamunkon csaj, akit ki nem állhatok, az ő. Rosszindulatú és bajkeverő. Mindenki tudja, hogy jobb vigyázni vele. Mindig az kell neki, ami a másé. Mindenkire féltékeny, főleg, ha valaki jobb jegyet vagy jobb lehetőséget kap nála. Na, pont vele nem szerettem volna összefutni egy ilyen helyen. Most aztán jól ki vagyok szolgáltatva neki, amit rendesen kihasználhat majd ellenem. Mert ezzel egy olyan titkot tudott meg rólam, amit nem szívesen vernék nagydobra az egyetemen. Azt, hogy egyáltalán megfordultam egy effajta kétes hírű helyen.

Jack

Hirtelen azt hittem, rosszul látok. Mégis mi a francot keres itt Madeline Kinley? Az ő apja is politikus, akárcsak az enyém. A családjaink évtizedek óta jóban vannak. Össze se tudom számolni, hány unalmas családi ebédet ültünk együtt végig. De én cseppet sem csípem. Világéletében szarkeverő volt. És tudom, hogy már gyerekkorunkban is folyton azon mesterkedett, hogy behálózzon.

Basszus! Miért kellett neki ma este éppen itt felbukkannia?

– Nocsak. Kiket látnak szemeim? Nem is tudtam, hogy ti ismeritek egymást – szólított meg minket Madeline negédesen.

Mint általában, ezúttal is feltűnően csinos és elegáns volt. Mindig is adott magára. Ha nem ismerném, akkor is elég volna ránéznem, és rögtön tudnám, hogy a felső tízezer tagja. Ma is kitett magáért: méregdrága ékszerek, falatnyi, oldalt felsliccelt dizájnerruha egy hozzáillő magas sarkúval. Gyönyörű smink, szépen besütött, ápolt haj, tele csábító hullámokkal, loknikkal. Vitathatatlanul szép nő. De nekem sosem jött be. Sosem vonzott úgy igazán. Sosem tudtam úgy gondolni rá, mint a potenciális nőmre, pedig általában tesz róla, hogy felfigyeljek rá.

Totál sokkolta őt is, hogy itt találkozunk. Ez látszott rajta. Nem szokott ő effajta helyekre járni, vagy legalábbis eddig nem tudtam róla, hogy járna, és nem mellesleg azt hittem, komoly kapcsolata van. De úgy tűnik, nincs senki vele, sőt nagyon úgy fest, mintha ma este épp pasizni szeretne. Furcsamód nemcsak én tűntem ismerősnek neki, hanem a csajok is.

Mégis mi folyik itt? Vajon honnan ismerik egymást?

Azt tudom, hogy Madeline még egyetemre jár. Ő is jogot hallgat. Talán csoporttársak?

– Szia, Madeline, de jó látni téged! – köszönt oda neki Nina.

– Titeket is – húzta még szélesebb mosolyra a száját Madeline, miközben megölelte Ninát. – De még nem árultátok el, hogy honnan ismeritek egymást.

– Ó, mi még csak most ismerkedünk a srácokkal – válaszolta Nina.

– Mi meg épp indulni készültünk – mondtam kissé talán nyersen. Semmi kedvem nem volt beszélgetni vele.

– Lilian, el nem tudtam volna képzelni rólad, hogy ilyen helyekre jársz – jegyezte meg jókedvűen Madeline.

– Nem lehet olyan rossz hely, ha egyszer te is itt vagy – mosolyodott el Lilian szendén, majd hozzátette: – Egyébként én csak Ninát kísértem el. De már megyek is haza.

– És Jack, te viszed haza Liliant? – nézett rám Madeline kérdőn.

– Pontosan – reagáltam, és tartottam vele a szemkontaktust. Láttam a tekintetén, hogy rosszban sántikál. Hogy minden egyes információt mélyen az emlékezetébe vés.

Lilianre néztem, és ő mintha gondolatolvasó lenne, elindult velem. Elköszöntünk a többiektől, és távoztunk. Viszont amint kiléptünk az épületből, és már az utcán voltunk, észrevettem, hogy Lilian telefonálni kezd. Taxit akart hívni. Csakhogy én nem hagytam. Azonnal a telefonjáért nyúltam, és mire észbe kapott volna, megköszöntem a diszpécser segítségét, és megszakítottam a hívást.

–