Karin Baine

Játszd el, hogy szeretsz

Michelle Douglas

Hoppon maradt vőlegény

Annie Claydon

Vihar a paradicsomban

Minden jog fenntartva. Jelen kiadvány bármely részét tilos a kiadó írásos engedélye nélkül módosítani, sokszorosítani, bármilyen elektronikus vagy gépi formában és egyéb módon közzétenni vagy terjeszteni, beleértve a fénymásolást, felvételkészítést és mindenfajta információtároló vagy -visszakereső rendszert; kivételt képez a kritikus, aki kritikájában rövid szakaszokat idézhet belőle. Ez a kiadvány a Harlequin Books S.A.-val létrejött megállapodás nyomán jelenik meg. Jelen mű kitalált történet. A nevek, személyek, helyszínek és események a szerző képzeletének termékei, vagy fiktív módon alkalmazza őket. Bármely hasonlóság élő vagy halott személlyel, üzlettel, vállalattal, eseménnyel vagy helyszínnel teljes mértékben a véletlen műve, és nem a szerző szándékát tükrözi.

§ All rights reserved. Without limiting the generality of the foregoing reservation of rights, no part of this publication may be modified, reproduced, transmitted or communicated in any form or by any means, electronic or mechanical, including photocopy, recording or any information storage and retrieval system, without the written permission of the publisher, except for a reviewer, who may quote brief passages in a review. This edition is published by arrangement with Harlequin Books S.A. This is a work of fiction. Names, characters, places and incidents are either the product of the author’s imagination or are used fictitiously, and any resemblance to actual persons, living or dead, businesses, companies, events or locales is entirely coincidental and not intended by the author.

© 2023, Karin Baine – Vinton Kiadó Kft., 2026

A mű eredeti címe: Surgeon Prince’s Fake Fiancée (Harlequin Mills & Boon, Medical Romance)

© 2021, Michelle Douglas – Vinton Kiadó Kft., 2026

A mű eredeti címe: Billionaire’s Road Trip to Forever (Harlequin Mills & Boon, Romance)

© 2022, Annie Claydon – Vinton Kiadó Kft., 2026

A mű eredeti címe: Stranded with the Island Doctor (Harlequin Mills & Boon, Medical Romance)

Magyarra fordította: Windberg Donatella

Nyomtatásban megjelent: a ROMANA GOLD 41. számában, 2026

Átdolgozott kiadás

ISBN 978-615-108-187-7

A Romana Gold a Vinton Kiadó Kft. időszaki kiadványa.

A HARLEQUIN ® és ™ a Harlequin Enterprises Limited vagy a konszern leányvállalatai tulajdonában álló védjegy, amelyet mások licencia alapján használnak.

Magyarországon kiadja a Vinton Kiadó Kft., 2026

- A kiadó és a szerkesztőség címe: 1118 Budapest, Szüret u. 15.

- Felelős kiadó: dr. Bayer József

- Telefon: +36-1-781-4351; e-mail-cím: info@vintonkiado.hu

Kiadónk újdonságairól, a megrendelési lehetőségekről honlapunkon is tájékozódhat:

www.vintonkiado.hu

Az e-book formátumot előállította:

www.bookandwalk.hu

Karin Baine

Játszd el, hogy szeretsz

1. FEJEZET

– Műtse meg az apámat. Kérem!

Raed Ayad, idegsebész azon a klinikán, ahol Soraya Yarrow nemrég kezdett el orvosként dolgozni, eddig alig szólt hozzá – legalábbis barátságosan. Ennek ellenére néhány perccel ezelőtt a folyosón lesben állt rá, behívta „egy szóra” az irodájába, és valamit motyogott egy bajba jutott országról és nagy felelősségről. Csak miután világosan megfogalmazta kérését, értette meg Soraya, mit akar tőle. Döbbenten kapkodott levegő után.

Közismert volt, hogy Raed nemcsak szakértője a területének, hanem egy perzsa-öbölbeli sziget hercege is. Soraya nem tudta, miért inkább a kórházban dolgozik, ahelyett hogy a palotában élvezné a semmittevés örömeit.

Számára ez nem volt alternatíva. Mindennap és sokszor éjszaka is dolgoznia kellett, hogy az összes számlát ki tudja fizetni. A válás óta csak magáról kellett gondoskodnia, de emellett törlesztenie kellett hűtlen exférje adósságait is. Ezért eladta a házát, beköltözött a húgához annak apró londoni lakásába, és azóta a Central Hospitalban dolgozott.

Élete Raed problémái nélkül is elég bonyolult volt. Amúgy is haragudott rá.

Nem sokkal azután ugyanis, hogy elfoglalta az új állását, adománygyűjtést indított egy neki fontos projektre: egy központot szeretett volna létrehozni fiatal gondozók számára – olyan gyermekek és fiatalok számára, akik felelősséget vállalnak magukat ellátni képtelen szüleikért vagy testvéreikért. A kampány napján pizsamában, copffal, befeketített metszőfogakkal és adománygyűjtő dobozzal járta végig a kórházat. Raed, akivel véletlenül találkozott a folyosón, barátságtalanul, szinte durván visszautasította.

– Magyarázza el még egyszer, mi a helyzet. Olyan lassan, hogy megértsem.

Frusztrált horkantása nem tette szimpatikusabbá Raedet.

– Apám szívrohamot kapott, és kórházban van. Sürgősen bypassműtétre van szüksége.

– És nekem ehhez mi közöm?

A jótékonysági gyűjtésen kívül ez volt az első személyes találkozása Raeddel, egyébként a férfi csak szó nélkül elrohant mellette. Azt beszélték, csodákat tesz a műtőben, megközelíthetetlen zseninek tartották.

Ebben a pillanatban megborzolta máskor gondosan hátrafésült fekete haját, ápolt szakálla is bozontosnak tűnt.

– Ha a királlyal történik valami, zavargások lehetnek az országban. A betegsége nem kerülhet nyilvánosságra – és maga a kórház legjobb szívsebésze.

– Hadd nézzem meg a naptáramat.

Raed nyugtalan fel-alá járkálása arra az időre emlékeztette, amikor a szülei kórházban feküdtek. Míg a szívbetegek jó eséllyel túlélhetik a betegséget, a végső stádiumú tüdőrákosok esetében más a helyzet. Néhány hónapon belül mindkét szülője meghalt.

– Nagyon is megértem, hogy érzi magát – tette hozzá. – Üljünk le, és beszéljük át nyugodtan a dolgokat.

De Raed tovább járkált.

– Nem érti? Én vagyok a hivatalos trónörökös. Ha apám meghal, haza kell mennem – fakadt ki.

– Ez biztos nem jön teljesen váratlanul…

– Megállapodtunk, hogy átadom a trónöröklést az öcsémnek, Amirnak, de ő most más gondokkal küzd.

– Ó, igen, a baleset… Részvétem a sógornőjéért. A húgom, Isolde fizikoterapeutaként dolgozik az unokahúgával.

A végzetes autóbaleset hat hónapja történt, Soraya húga segített a kilencéves Farahnak újra megtanulni járni.

– Bizonyára megérti, hogy Amirnak nincs kedve uralkodni. A lányának szüksége van rá. Nekem pedig… időre van szükségem. – Raed kimerülten leült az íróasztalához. – Mint említettem, megegyeztünk, hogy ő veszi át a trónt, de mielőtt hivatalosan bejelenthettük volna, megtörtént a baleset. Azóta minden figyelmét a lányára fordítja. Ezért most nekem kell képviselnem apámat Zakiban. – Sóhajtva beletörődött a sorsába.

Soraya valamennyire megértette a rá nehezedő terhet. Szülei nem sokkal a húga születése után megbetegedtek, így már tinédzserként neki kellett gondoskodnia a gyerekről, és háttérbe szorítania a saját vágyait. Megértette, hogy Raed nem szívesen adná fel a karrierjét, a londoni életét.

– Rendben. Megnézem az apját, és beszélek az orvosaival.

– Nagyon köszönöm, Soraya.

A neve a szájából és a hálás pillantása furcsa érzéseket váltott ki belőle – amelyekre ilyen röviddel a válás után még nem érezte magát készen.

Alig tizennégy hónappal ezelőtt omlott össze a világa, amikor rájött, hogy Frank nemcsak megcsalta, hanem ráadásul az ő pénzéből finanszírozta a viszonyait.

Ő volt az első férfi, akivel komoly kapcsolatot folytatott – miután Isolde végre önálló lett. Az, hogy Frank ügyvédként jótékonysági projektek támogatására szakosodott, bizalmat ébresztett benne. Mivel idejét és pénzét nagylelkűen szentelte jótékonysági célokra, megélhetésüket Soraya fizetéséből fedezték. Soraya csak sokkal később jött rá, hogy Frank a pénzük nagy részét a titkárnőjével költötte el, és még adósságokat is felhalmozott a nevében. Hamisította az aláírását kötvényeken és hitelmegállapodásokon, és a pénzt luxusszállodákra és drága utazásokra költötte.

Ennek ellenére a váláskor Soraya nem tett feljelentést. Nem akart hónapokig szembenézni vele a bíróságon, hanem gyors, tiszta szakítást akart, hogy előre tudjon nézni. Így aztán el kellett adnia a házát, és ideiglenesen a húgához költözött.

Egy új kapcsolat gondolata távol állt tőle. És ha egy nap mégis újra férfit keresne, akkor olyat, akinek ő az első. Biztos nem olyat, aki egy egész országért felelős.

Természetesen megoperálja a királyt – a fiát pedig, Raedet aggódó rokonnak tekinti, akivel utána már nincs semmi dolga.

Raed még sokáig ült az íróasztalánál, miután a vörös hajú Soraya elhagyta az irodáját.

Egyrészt megkönnyebbült, mert a nő hajlandó megoperálni az apját, másrészt szégyellte, hogy kiöntötte neki a szívét. Orvosként újra és újra szemtanúja volt a hozzátartozók érzelmi összeomlásainak. Soraya egy kolléga, akit alig ismer. Nem lett volna szabad megosztania vele a magánügyeit, még akkor sem, ha azok már régóta nyomasztották. Apja küzdelme a halállal, a lehetséges következmények őrá nézve… Szerencsére a király állapota most nem volt kritikus, neki mégis el kellett döntenie, mennyit lehet nyilvánosságra hozni.

A baleset óta, amelyben sógornője életét vesztette, sürgették, hogy térjen vissza hazájába. Ez tönkretette évek óta tartó kapcsolatát, és amúgy sem volt akarta feladni a szabad életet Angliában. Ha azonban kiderülne, hogy apja milyen állapotban van, mégis azonnal haza kellene utaznia, és átvenni a régensséget. Pedig Amir sokkal jobban fel van készülve erre a feladatra.

Kimerülten elővette a mobiltelefonját, és felhívta az öccsét.

– Hogy ment? – Amir tudta, hogy Sorayát szerette volna megnyerni sebészként a bypassműtéthez.

– Beleegyezett – miután megalázkodtam előtte.

– Azt megnéztem volna!

– Nem volt a legjobb pillanatom.

Raed mindig ura volt az érzelmeinek. Még akkor is, amikor Zara elhagyta, mert nem tudta elviselni a gondolatot, hogy Zaki királyi családjában éljen. Az érzelmek mindig is az egyetlen terület volt az életében, amelyet tudott kontrollálni.

Már kis korától kezdve szigorú szabályoknak volt alávetve, de egyetemistaként fellázadt, és az orvostudomány felé fordult. De mint most kiderült, mégsem ura az életének. Ráadásul pont egy kolléganője előtt vesztette el az önuralmát!

Valószínűleg azért, mert túl sok minden történt túl rövid idő alatt. Ehhez hozzájött az elmúlt napok alváshiánya, az ellenségeskedés, amellyel az a nő fogadta, akinek meg kellene mentenie az apját… Már úgy érezte, a repülőgépen ül hazafelé, miközben a családja Londonban aggódott az apja miatt. Nem csoda, hogy megfeledkezett magáról!

– Hogy van anya? – kérdezte az öccsétől.

– Visszavittem a szállodába, hogy pihenhessen.

– Helyes. Ott a személyzet gondoskodik róla. A kórházi váróterem nem megfelelő környezet neki. Velünk ellentétben ő nincs hozzászokva.

Amir mellkassebész volt, szintén Angliában tanult. A fivérek most ugyanabban a kórházban dolgoztak.

– Apa érdekében meg kell őriznünk a hidegvérünket. Javaslom, hogy ma aludd ki magad otthon, és holnap látogasd meg, amíg én elkísérem Farahot a fizikoterápiára.

Elbúcsúztak egymástól, és Raed úgy döntött, megkérdezi az ügyeletes orvost, milyen állapotban van az apja. Utána meglátogatja az anyját, tájékoztatja a fejleményekről, aztán pihen.

– Szia, Fa-Fa! – köszöntötte Raed másnap vidáman unokahúgát.

A kislány, aki néhány hónapja elvesztette az édesanyját, tudott nagyapja betegségéről, de azt nem tudta, hogy milyen súlyos az állapota. Bár szerette a becenevét, most grimaszt vágott.

– Szia, Raed bácsi.

Raed biccentett az öccsének, aki Farahot kísérte, majd megcsókolta a gyerek arcát.

– Hogy vagy?

Farah frusztráltan ráncolta az orrát.

– Ez nagyon nem jó!

– A gyakorlatok új erőt adnak a lábaidnak.

– Miért? Soha többé nem fogok tudni járni!

A korábbi energikus kislányból, aki alig tudott nyugton ülni, már semmi sem maradt. Mégis volt ok a reményre, hogy újra teljes mértékben tudni fogja használni a lábait. Raed boldoggá akarta tenni, de a világ másik végéről ez lehetetlen volna.

– Dolgozunk rajta, Farah – mondta egy fiatal szőke nő, aki a kislány mögött lépett be a szobába.

– Ő Isolde – mutatta be Farah a kísérőjét.

– Isolde? Két nap alatt másodszor hallom ezt a nevet. Ön nem dr. Yarrow húga? – Raed csak most vette észre a hasonlóságot.

– De, az vagyok. Mindjárt jön, és megyünk ebédelni.

Ugyanebben a pillanatban Raed meglátta Sorayát is az ajtóban.

– Nem tartjuk fel magukat, biztos sok megbeszélnivalójuk van. – Raed megborzongott tegnapi kínos összeomlásának emlékére.

– Isolde velünk jöhet ebédelni? – kérdezte Farah az apjától, aki eddig nem vett részt a beszélgetésben.

– Nem, kicsim, neki a nővérével van találkozója.

– Egy pici lakásban élünk együtt, úgyhogy elegünk van egymásból – mondta Isolde. – Csak viccelek! De néha szívesen töltöm az időt más társaságban, mint a nővéremmel, és nem rossz ötlet Farahhal ebédelni, utána úgyis megint együtt fogunk dolgozni.

– Mi a nagymamával ebédelünk a szállodájában – mondta a kislány. – Lesz scone, macaron és kis szendvicsek.

– Nagyszerűen hangzik. – Isolde barátságosan mosolygott. Farah és közte nyilvánvalóan megvolt a kémia.

Raed tudta, hogy az öccse még nem szeret társaságba járni, de Farah kedvéért szívesen vállalja ezt a kellemetlenséget.

– Kérem, csatlakozzanak hozzánk a húgával – vette át ezért a kezdeményezést. Mivel Soraya fogja operálni az apját, úgysem kerülheti el a találkozást.

– Köszönöm, de… – Soraya habozva lépett be a szobába.

– Semmi „de” – szakította félbe Isolde. – A királyi családdal vacsorázunk.

A könyörgő pillantás, amit nővérére vetett, mosolyt csalt Raed arcára. Gyorsan elfordult, Soraya ne lássa.

– De akkor át kell öltöznünk. Annyi időm nincs.

– Nem kell – biztosította Raed. – Csak mi leszünk ott. Már vár egy kocsi, ebéd után visszahozza ide.

Titokban élvezte, hogy Soraya kényelmetlenül érzi magát. Lám, ő is csak ember!

– Nagyon köszönöm. – A nő udvarias mosolya nem tudta elrejteni, hogy nem örül a meghívásnak, és csak a nővére kedvéért fogadja el.

Raed megértette. Természetesen alaposan utánajárt, mielőtt rábízta apja műtétjét. Soraya körülbelül akkor érkezett a klinikára, amikor sógornője balesetet szenvedett, neki pedig véget ért a kapcsolata Zarával. Akkor még jobban bezárkózott, mint előtte, ezért sem ismerkedett meg Sorayával.

Úgy döntött, ma különösen barátságos lesz vele, elvégre ő menti meg az apját. A saját életét viszont reménytelennek látta.

2. FEJEZET

– Jobban félek ettől az ebédtől, mint a király műtétjétől – súgta Soraya a húgának, amikor az Ayadok mögött a kocsihoz mentek.

– Ne aggódj, Amir és Farah nagyon kedvesek – biztosította Isolde.

– Ők nem is okoznak fejfájást. Raed viszont szörnyen elérhetetlennek látszik, és mintha el lenne szállva magától. Lefogadom, kihasználja az alkalmat, hogy megmutassa nekünk, ki itt a főnök. – A tegnapi érzelmi kitörése után biztos megpróbálja majd helyreállítani a méltóságát azzal, hogy helyre teszi őket.

– Ne aggódj feleslegesen, inkább élvezd az utat.

Röviddel ezután beszálltak egy hatalmas limuzinba. Raed, aki mélyen a gondolataiba merült, teljesen figyelmen kívül hagyta a jelenlétét, így Soraya még inkább csodálkozott a tegnapi érzelmes szavain.

Nagyon is megértette, mennyire megrázza az apja betegsége, a szülei halála utáni tehetetlenségérzés őt is arra ösztökélte, hogy még keményebben tanuljon az orvosi egyetemen. Igen frusztráló lehet Raed számára, hogy semmit sem tehet az apja gyógyulásáért, főleg hogy a király betegsége közvetlen hatással van a saját életére.

Raed biztosan nem akart annyira megnyílni előtte a tegnapi rövid találkozásuk során, mégis jóleshetett neki, hogy kiadta magából az érzéseit, bármennyire is kínos volt sebezhetőnek mutatkozni egy idegen kolléga előtt.

Tényleg ezért hívta meg ebédre? Hogy bosszút álljon rajta, és élvezze a feszengését?

– Úgy tűnik, esni fog – törte meg a csendet Raed.

– Szerencse, hogy nem piknikezni akartunk – viccelődött Soraya.

– Jól is néznénk ki – szólt hozzá Amir is.

Bár a tágas limuzin csupa luxus volt, Soraya a rövid utat a hotelig nagyon megterhelőnek érezte. A hangulat feszült volt: csak Farah és Isolde beszélgettek egymással úgy, mint régi barátok, többiek a rövid csevegés után csendben bámultak ki az ablakon.

Tipikus Isolde, villant át Soraya agyán. Impulzív húga mindig rábeszélte olyan programokra, amik egyáltalán nem érdekelték.

– Micsoda látvány! – kiáltott fel Isolde, amikor nem sokkal később átsétáltak a pompás szálloda előcsarnokán.

Soraya nem tudta igazán élvezni a számára szokatlan luxust. Mivel hozzászokott, hogy minden fillért megfog, a gazdagság nem nyűgözte le. Raednek eszébe sem juthat, hogy ő megvásárolható lenne.

– Élvezd az ebédet – kérte Isolde halkan. – Ha valaki megérdemli, hogy kényeztessék, az te vagy. Mindig gondoskodtál rólam. Engedd, hogy most mások gondoskodjanak rólad. Még Frank se tette!

A nővérek egymásra néztek, és elnevették magukat. Az elképzelés, hogy Frank figyelmességgel és ajándékokkal halmozza el a feleségét, túlságosan abszurd volt.

– Már az első randin rájöhettem volna, milyen is valójában – mondta Soraya. – Ragaszkodott hozzá, hogy felezzük meg a számlát. Ráadásul nekem kellett fizetnem az italomat, mert ő csak csapvizet kért. Önző és kicsinyes volt, csak megjátszotta az empátiát.

Sok időbe telt, mire felismerte az igazi arcát. A rossz tapasztalatok miatt nem mert új férfit keresni az életébe.

– Szerintem Raedet nem csak az orvosi képességeid érdeklik. Mi másért hívott volna meg minket?

– Mert nem hagytál neki választást. – Soraya remélte, hogy senki sem hallotta a megjegyzést.

– Nem minden férfi csaló. Nyugodj meg, és érezd jól magad! – tanácsolta Isolde, éppen amikor egy elegáns magánétkezőbe vezették őket.

A szoba közepén álló nagy asztalnál egy idősebb hölgy ült lila selyemruhában. Raed egyenesen odament hozzá, és szeretettel megcsókolta az arcát.

– Kipihentnek tűnsz, anyám.

– Örülök a társaságotoknak. – Megölelte és megcsókolta Farahot és Amirt.

Soraya betolakodónak érezte magát.

– Ők itt dr. Soraya Yarrow, aki kedvesen vállalta, hogy megoperálja apánkat, és a húga, Isolde, Farah fizikoterapeutája.

– Nagyon köszönöm mindkettőjüknek, amit a családomért tesznek. – A királyné összetette a tenyerét, és elegánsan meghajolt.

– Felség – hajolt meg Soraya is.

Amikor Isolde is meghajolt bőr miniszoknyájában, a királyné azt mondta:

– Hagyjuk a formalitásokat. Önök a család barátai, szólítsanak Djamilának.

– Örülök, hogy megismerhetem, Djamila. – Isolde ösztönösen megölelte a királynét.

Az asszony meglepetten pislogott.

– Én is örülök. Együnk? – Isolde-nak helyet mutatott Farah és Amir között, Sorayának pedig jelezte, hogy üljön Raed mellé.

– Köszönöm a meghívást – súgta Soraya, amikor Raed hátrahúzta a székét. – Látom, mégiscsak jó a modora.

Raed zavart képet vágott.

– Tessék?

Nyilván nem emlékszik az adománygyűjtéskor esett találkozásukra és a durva visszautasítására. Soraya elpirult. Hogy is merhetett ilyet mondani egy olyan pillanatban, amikor Raed rendkívül udvarias vele? Vagy csak az anyja jelenlétében viselkedik így?

– Nem emlékszik. Már régebben történt. Nem fogadott… túl szívélyesen a klinikán. – Hogy ne hozza kínos helyzetbe a családja előtt, Soraya halkan beszélt. Mindenkinek vannak rossz napjai, főleg egy olyan szakmában, ahol gyakran élet-halál kérdésről van szó.

– Magára biztos emlékeznék – felelte Raed.

– Aznap adományokat gyűjtöttem a fiatal gondozók számára. Pizsamában.

Raed gondolkodva ráncolta a homlokát.

– Copf? Fekete fog? De, emlékszem. Akkoriban magánéleti problémáim voltak – már megint. Persze ez nem mentség a gorombaságomra. Bocsánatot kérek.

– Semmi baj. Mindenkinek vannak rossz napjai.

Raed beismerése azt bizonyította, hogy ő is hús-vér ember. Valószínűleg nem annyira elérhetetlen és hideg, mint ahogy megítélte.

Ajtó nyílt, és több pincér hozta be az ételt: illatozó teáskannákat, kis süteményekkel és szendvicsekkel teli tálcákat. Miután elmentek, mindenki jó étvággyal nekilátott.

Soraya éppen egy lazacszendvicsbe harapott, amikor Raed feléje hajolt.

– Épp túl voltam egy szakításon. Nem maga ellen szólt. Nem lett volna szabad magán levezetnem a rosszkedvemet. Sajnálom.

Soraya látta, hogy komolyan gondolja. Megértette a fájdalmát: neki is még mindig fájt a kudarcba fulladt házassága. Az, hogy Frank megcsalta, és hogy nélküle jobb neki, nem változtatott semmin. És lám, ránézésre Raed tökéletes életet él, valaki mégis összetörte a szívét.

– Semmi baj. – Ösztönösen megsimogatta a férfi térdét, de rémülten azonnal visszahúzta a kezét.

Elpirult – főleg mert érezte, ahogy Raed megmerevedett az érintésre. Zavartan bámult maga elé az asztalterítőre. Mit tegyen? Úgy döntött, átsiklik az eset fölött.

– Valószínűleg én is túlérzékeny voltam, mert nekem is egy szakítást kellett feldolgoznom. Azóta elváltam.

– Sajnálom. Mindig nehéz, amikor egy kapcsolat véget ér. Mi Zarával nem voltunk házasok, mégis nehezen tudtam túltenni magam a szakításon. Talán ha házasok vagyunk, támogatott volna.

– Sajnálom – mormolta Soraya is, és visszatartotta az újabb késztetést, hogy vigasztalja.

– Dr. Yarrow, biztos csodálkozik, hogy itt ülünk, beszélgetünk és eszünk, miközben a férjem betegágyon fekszik – fordult hozzá a királyné.

– Egyáltalán nem. Minden család másképp kezeli a szerettei betegségét. Bölcs döntés, hogy továbbra is úgy élnek, mint eddig, és a legjobbakat remélik, ahelyett hogy éjjel-nappal a betegágynál ülnének, és emésztenék magukat.

– Az első éjszakán benn maradtunk nála – szólalt meg Amir, akivel Soraya eddig alig váltott pár szót.

– Ma reggel beszéltem a férjével – fordult Soraya ismét a királynéhoz. – Még nincs túl a nehezén, de bátran viseli a helyzetet. Amint elég stabil lesz, beültetem a bypassokat. Utána a szíve megbízhatóan fog verni. A következő lépés a rehabilitáció lesz. Raed és Amir biztos már mindent elmagyaráztak önnek.

Az, hogy a beteg rokonai között kollégák is vannak, nem könnyítette meg Soraya helyzetét. Kezdte megérteni, mekkora teher nehezedik Raedre, akinek az összetört szívén kívül még apja betegségével is meg kellett birkóznia.

Tisztelete nőtt iránta. Ugyanakkor rájött, hogy sokkal több közös van bennük, mint amit a különböző származásuk alapján gondolhatott volna: a családhoz való szoros kötődés és a vágy, hogy megvédjék szeretteiket. Mégis úgy tűnt, még a rokonai sem sejtik, milyen gondok gyötrik.

Talán azért nyílt meg neki, mert rokon lelket lát benne? Ez a gondolat egy kicsit büszkévé tette. Lehet, hogy nem minden férfi olyan, mint az exe, aki mások érzéseit semmibe véve csak a saját vágyait követi.

– Teljes mértékben bízunk a tanácsában. Maga dönt! – tette egyértelművé Raed, hogy nem avatkozik bele apja kezelésébe.

Bízott Sorayában – és nem csak ebben a tekintetben.

Érzelmi kitörése után Soraya megértő volt vele szemben, és hallgatott a dologról. Raed gyanította, hogy ő az idősebbik nővér. Isolde-dal való viszonyában az idősebb testvérekre jellemző felelősségvállalást mutatta, és úgy gondoskodott róla, ahogy ő az öccséről. Akárcsak ő, Soraya is mindent megtesz a családjáért, például eljött a királyi családdal vacsorázni.

– Ezt írásba adja?

Raednek tetszett a humorérzéke, és hogy nem szeppen meg a családja rangjától. Sok minden tetszett neki benne. Például az érintése, amely nem volt más, mint a szolidaritás kifejezése, mégis felébresztette testét a téli álmából.

A szakítás óta teljesen a munkájának és a családjának szentelte magát, már szinte el is felejtette, hogy férfi, akinek szükségletei vannak. A remeteélet megvédte ugyan a szívfájdalomtól, de nem tudta kielégíteni a vágyát egy szerető ölelés, egy társ iránt, aki mellett teljesen önmaga lehet.

Soraya kevésbé volt vele szemben formális, mint az anyjával – ezt nem utolsósorban akkor vette észre, amikor a kezét a lábára tette. Javára szól, hogy a vigasztalás kedvéért megfeledkezett a státuszáról. Talán közömbös is neki a rangja. Előítéletek nélkül elfogadja mint kollégát, és családi körben is, annak ellenére, hogy ő gyakran elutasító volt vele.

– A szavamat adom.

Elcsuklott a hangja. Látta, hogy Soraya megborzong. Hirtelen egyfajta elektromos feszültség támadt közöttük.

Más körülmények között szívesen utánajárna ennek az érdekes bizsergésnek, most azonban nincs helye romantikus érzelmeknek az életében. A jövője bizonytalan, nem tudja, meddig maradhat Londonban.

– Meg kell még beszélnünk, hogyan reagálunk, ha apátok betegsége nyilvánosságra kerül – szólt a királyné. – És neked mint hivatalos trónörökösnek erősebb védelemre van szükséged, Raed. Már utasítottam a biztonságiakat, hogy adjanak melléd testőrséget.

Raed komoran bólintott, bár nem tetszett neki, hogy állandóan követni fogják. Eddig Angliában soha nem aggódott a biztonsága miatt.

– Az emberek nem fogják érteni, miért nyújtjátok el ennyire az angliai tartózkodásotokat – vetette közbe Amir. – Az együttérzésnek is van lejárati ideje.

– Szeretik elfelejteni, hogy mi is csak emberek vagyunk – mondta Raed. – Félre kell tennünk a problémáinkat és az érzéseinket, és teljesítenünk a közfeladatainkat, de hogy ezt hogyan tesszük, azt mi döntjük el. Te, Amir, koncentrálj Farahra és magadra, a többit én elintézem.

Még nem gondolta át, hogyan fogja megtenni, de számára egyértelmű volt, hogy Amirnak van elég gondja már így is. Az elmúlt évben a család nehéz időszakon ment keresztül, különösen az öccse. Most pedig az apjuk is a halállal néz farkasszemet.

Mindig is Amid volt az engedelmesebb fiú, jobban teljesítette kötelességeit, mint Raed, aki alig várta, hogy elszabaduljon, és hátrahagyja örökségét. Még ma is bűntudatot érzett amiatt, hogy nem tudta teljes mértékben betölteni a szerepét.

Ebben a pillanatban üzenetet jelzett Amir telefonja. Komor arccal elolvasta, majd Raednek is megmutatta.

– Minden üzenetet elküldetek magamnak, amiben a családunkat említik.

– „Miért él a királyi család külföldön?” – olvasta fel Raed hangosan a címsort, majd átfutotta a cikket, melyben felvetik a kérdést, miért finanszírozzák az adófizetők a királyi palotát, miközben az egész család külföldön tartózkodik. A kérdés indokoltnak tűnt, tekintettel a megnövekedett megélhetési költségekre, amelyek megnehezítették az ország lakóinak életét.

– Adjunk ki egy nyilatkozatot a király egészségi állapotáról. – A királyné hangja elcsuklott.

– Várjunk a műtét utánig. Akkor jobban meg lehet majd ítélni az állapotát. – Raed úgy vélte, könnyebben viseli a hazatérést és a sajtófelhajtást, ha tudja, hogy apja jól van.

Amir sóhajtott.

– Jelenleg nem mondhatsz le a trónöröklésről. Az gyengítené a monarchiát. Tudom, mennyire ellenzed, de mégis vissza kell térned Zakiba, míg én itt maradok Farahhal.

– Tudom. Csak több időre van szükségem.

– Minél tovább terjednek a pletykák, annál nehezebb őket megfékezni. Jó okot kell találnunk apánk hosszabb angliai tartózkodására, nehogy zavargások legyenek. Egyelőre még csak egy újság vet fel kérdéseket, talán el lehet hallgattatni, mielőtt beindulnak a vad spekulációk. Nincs érdekesebb téma, amiről tudósítani lehetne, amíg apánk külföldön van? – Amir visszatette a telefonját a zsebébe, miután mindenki elolvasta a cikket.

– Elterelő manőver? – Normális körülmények között Raed nem fontolta volna meg a sajtó manipulálását, ebben a helyzetben azonban…

– Nem tudom – mondta kétkedve a királyné.

– Mit szólnának egy botrányhoz? – javasolta Isolde.

– Az rontaná a hírünket. És pont ez a lényeg – magyarázta Raed. – Nem szabad azt a benyomást kelteni a népben, hogy összeomlóban van a monarchia. El se akarom képzelni a következményeket. Noha nem vagyunk egyeduralkodók, a kormány a király nevében cselekszik. Egy botrány destabilizálná az országot, gyengítené a gazdaságot, ráadásul súlyos csapást mérne a turisztikai iparra. Nem mutathatunk gyengeséget.

– A sztorinak elég érdekesnek kell lennie ahhoz, hogy lekösse a figyelmet – mondta Amir. – De kérlek, Farahot és engem hagyjatok ki belőle.

Raed egyébként sem akart semmit tenni, ami veszélyeztetné Farah gyógyulását. A sztoriban, bármiféle is legyen, neki kell főszereplőnek lennie.

– Esetleeg egy szerelmi történet? – Isolde láthatóan élvezte a vitát, amelynek inkább a legszűkebb családi körben lett volna helye.

Raed időközben megtanulta, hogy Soraya tud titkot tartani, és bízott benne, hogy kordában tartja a húgát.

– Az nem lenne helyénvaló – mondta Soraya mint kötelességtudó nővér.

– Attól tartok, nem is működne – vélekedett Raed. – Épp túl vagyok egy szakításon. Ha újra randizni kezdenék, az nem lenne elég érdekes ahhoz, hogy elterelje a figyelmet apám hollétéről. – Ráadásul ereje sincs egy románchoz, legyen az színlelt vagy valódi.

– És mondjuk egy királyi esküvő? Az biztos címlapra kerülne – adta az újabb ötlete Isolde.

– Nem fogok megnősülni a címlapok kedvéért! – kiáltotta Raed.

– Én nem tartom olyan rossz ötletnek – vitatkozott Amir. – Nem kellene tényleg megnősülnöd, csak színelni a jegyességet. Hivatalosan visszatérsz Zakiba, hogy előkészítsd a ceremóniát. Ez elterelné a figyelmet apánk távollétéről.

– És ki játszaná a menyasszonyt? Nem kérhetek meg egy idegent egy társkereső alkalmazáson. Azonnal eladná az információt a sajtónak.

– Kérdezd meg Isolde-ot – vetette közbe Farah, aki figyelmesen követte a felnőttek beszélgetését.

Raed kétkedve nézett a fiatal nőre, aki láthatóan fontolgatta az ötletet. Mielőtt tiltakozhatott volna, Amir sietett a segítségére:

– Az nem lenne fair. Isolde már így is olyan sokat tesz a családunkért.

Képzelődött, vagy Amir kifogásában több van, mint figyelem és hála? Raedben remény ébredt az öccse iránt. Ez azonban kizárta Isolde-ot mint potenciális jelöltet, amennyiben egyáltalán fontolóra venné ezt az eszement javaslatot.

– Ne vedd magadra, de túl fiatal vagy nekem, Isolde. A menyasszonyomnak körülbelül velem egyidősnek kell lennie. Kell hogy legyenek közös pontjaink… Olyan nőre van szükségem, mint Soraya.

Csend telepedett a teremre, minden tekintet Sorayára szegeződött.

Akinek tágra nyílt a szeme.

– Az teljesen ki van zárva!

– Pedig tökéletes lennél, tesó – mondta Isolde. – Az exférjedet leszámítva nincsenek csontvázak a szekrényedben. Ismered a helyzetet, egyidős vagy Raeddel, okos és szuperszexi…

– És mint kollégáknak közös az érdeklődésük – érvelt Amir.

A javaslat mindenkinek tetszett. Raed is úgy vélte, Soraya kevésbé kockázatos választás, mint az impulzív húga. Már bizonyította, hogy tud titkot tartani.

A család így is, úgy is őt választotta bűnbaknak. Elvárják tőle, hogy feláldozza a magánéletét, amit ő szívesen meg is tesz. Azonban – már megint – úgy érezte, kicsúszik a kezeiből az irányítás.

Eszébe jutott a gyerekkora. Akkoriban minden döntést mások hoztak meg helyette. Megmondták, hogyan kell viselkednie, hova kell iskolába járnia. Azzá a férfivá nevelték, akire szükség volt. Csak az angliai orvosi tanulmányai során nyerte el az irányítást az élete felett, és lehetett az az ember, aki lenni akart.

Az elmúlt hónapok eseményei ismét elvették tőle az irányítást. Elvesztette Zarát, megint úgy érezte magát, mint egy báb, akit manipulálnak, és arra kényszerítenek, hogy azt tegye, ami helyes, anélkül hogy figyelembe vennék a kívánságait.

De nincs más választása. Egy beavatott partnerrel színlelt jegyességnél legalább senki nem sérülne. Amint apja felépül, az eljegyzést fel lehet bontani. A csalás ugyan ellenszenves, de eltereli a figyelmet, és pillanatnyilag ez a lényeg.

Hanem biztos, hogy nehéz lesz rávenni. Ki kell találnia valamit.

– Maga mit gondol, Soraya?

– Ez őrültség!

Mindenki ránézett, Soraya kapkodta a levegőt. A húgával ellentétben őt nem izgatta a gondolat, hogy játsszon a sajtóval. Isolde végigvihetné a tervet, és még élvezné is – ő viszont nem! Természetesen felismerte az előnyöket a királyi család számára. De neki mi haszna származna a dologból?

A várakozással teli pillantásoktól émelyegni kezdett. Legutóbb akkor érezte magát ilyen rosszul, amikor megtudta Frank viszonyát, és az élete darabokra hullott. Elfogadta a változásokat, hogy ne kelljen egy hazug és csaló mellett töltenie az életét. Ezúttal van választási lehetősége. Unta már, hogy állandóan mások kívánságait helyezze a sajátjai elé.

– Ebben igaza van – mondta Raed. – De számomra az egyetlen alternatíva az lenne, hogy hazamegyek, és szembenézek a rám váró problémákkal. Bár vannak támogatóink, akik fedeznek minket, mégis sok mindent meg kellene magyaráznom. Ráadásul előbb még el kell intéznem az itteni dolgaimat.

Szavai bűntudatot ébresztettek Sorayában. Tudta, mennyire nem szívesen tér vissza a hazájába. Csak a családja és az ország kedvéért teszi.

– Nincs más, aki eljátszhatná a menyasszonyodat? És mi van, ha elrepülsz Zakiba, és apáddal történik…? – A királynénak elakadt a hangja. Nyilvánvalóan erősen hagyatkozott idősebbik fia érzelmi támogatására.

– Nem kérhetek ilyet senkitől, aki nem ismer minket és a helyzetünket. És senki másban nem bízom ennyire. – Raed kerülte Soraya tekintetét.

Soraya tudta, hogy a többiek önzőnek tartják, amiért nem teljesíti a kérést. Hatalmas nyomás nehezedett rá. Miután szakított Frankkel, megfogadta, hogy csak magával és Isolde-dal fog törődni, de folyamatosan küzdenie kellett a késztetés ellen, hogy segítsen másoknak, még akkor is, ha magának árt vele.

– Elnézést, kell egy kis friss levegő. – Felugrott, olyan lendületesen, hogy a széke a földre esett.

Raed is felállt, és visszaállította a székét.

– Minden rendben? – hallotta Soraya Isolde kérdését, miközben már futott ki a szobából.

– Majd én gondoskodom róla – válaszolta Raed.

Ne! – szerette volna kiáltani Soraya. Nyugalomra volt szüksége, nem akart szembenézni bűntudatának forrásával.

Eltartott egy ideig, mire megtalálta az utat a szálloda előcsarnokába, ahonnan egy forgóajtón keresztül kijutott a szabadba. A nyüzsgő forgalom és a benzinszag megnyugtató hatással volt rá. Ez az igazi élet, villant át az agyán, messze a fantáziavilágtól, ahol hamis eljegyzéssel kellene megmentenie egy herceget.

Elsétált egy sarokig. Amint már nem érezte magát a figyelem középpontjában, előrehajolt, kezeit térdére támasztotta, és mélyeket lélegzett, hogy leküzdje a felkúszó pánikrohamot.

– Sajnálom, Soraya. Nem volt fair tőlem. – Raed a hátára tette a kezét, ami jólesett, bár ő volt a problémái oka.

– Én az apja szívsebésze vagyok. Miért pont nekem kéne egy eljegyzéssel fedeznem a hátát? – adott hangot a dühének.

– A kérésünk is mutatja, mennyire kétségbe vagyunk esve. Inkább Isolde ajánlatát fogadjam el? – Raed szomorúan a földre nézett.

A látványtól Soraya elgyengült… de máris összeszedte magát. Az új Sorayát nem lehet sebezhetőséggel meggyőzni. A maga útját járja, távol a férfiaktól, akik csak ki akarják használni.

Ugyanakkor nem akarta, hogy a húga kerüljön a célkeresztbe. Isolde szintén fájdalmas szakításon volt túl, ráadásul hajlamos volt olyan helyzetekbe keveredni, amelyek nem tettek jót neki. A nyilvános figyelem és nyomás árthat neki egy olyan időszakban, amikor különösen sebezhető.

– Őt hagyja ki ebből!

– De ő ajánlotta fel. Másképp nem tudom, mit tegyek.

– Nehéz idők vannak mögötte. És különben is, mit nyerne azzal, hogy a nyilvánosság elé tárja a magánéletét? Mert ez elkerülhetetlenül bekövetkezik, ha valaki egy herceg menyasszonya. Ugyanez vonatkozna rám is.

– Pénzt kér?

– Dehogy. Megértem, hogy a megtévesztés előnyös magának és a családjának, de Isolde-nak vagy nekem csak hátrányai lennének. Főleg ha kiderül, hogy az egész csak blöff volt.

Raed elgondolkodva bólintott.

– Értem. Kockázatot vállalna, anélkül hogy bármilyen haszna származna belőle.

– Nem ezt akartam mo…

– Mit szólna, ha nagylelkű adományt utalnék a jótékonysági projektjének? Eleget ahhoz, hogy megépítsék a fiatal gondozók központját?

Soraya nyelt egyet. Milyen csábító ajánlat! Ismét mások jóllétét helyezné a sajátja elé, de nemes cél érdekében. A fiatal gondozók kapnának egy helyet, ahol tapasztalatot cserélhetnének hasonló gondolkodásúakkal, egy biztos menedéket, ahol gyerekek lehetnek. Neki is jól jött volna egy ilyen hely annak idején.

– Kérem, Soraya. Szükségünk van a segítségére!

A lehetőség, hogy megkönnyítse más gyerekek életét, akik önként vállalják a felelősséget a családjukért, felülkerekedett a kétségein.

– Hát jó. Mosolyogni fogok, és kedves leszek a szeretett Raed hercegemhez.

Színpadias mozdulattal a szívére szorította a kezét, mely a gondolatra, hogy a férfi menyasszonyát kell játszania, olyan hevesen dobogott, hogy ismét ájulásközeli állapotba került.

Raed ösztönösen magához ölelte.

– Nagyon, nagyon köszönöm!

Néhány pillanatra Soraya teljesen átadta magát az ölelésnek. Már majdnem elfelejtette, milyen jó érzés egy meleg, férfias test, egy szilárd izomfal. Biztonságérzetet nyújtott.

Sóhajtva kilélegzett, majd beszívta Raed férfias illatát. Nagyon élvezte, hogy Raed egy pillanattal tovább tartotta a kelleténél… és ez fejfájást okozott neki!

3. FEJEZET

– A lehető leghamarabb visszakapják őt – ígérte Soraya, amikor Raed apjáért ment a műtéthez.

– Sorayánál a legjobb kezekben van – biztosította Raed az anyját, aki halkan zokogott a vállán, és odabiccentett Sorayának, mintha azt akarná mondani: Tudom, hogy mindent kézben tartasz.

Soraya lenyelte a könnyeit. Remélem, igazad lesz, futott át az agyán.

Egy viszonylag új műtéti módszer mellett döntött, amelynek során nem használt szív-tüdő gépet. Ez technikailag nehezebb volt, de kevesebb időt vett igénybe, kevesebb vérveszteséggel járt, és gyorsabb gyógyulást eredményezett. Soraya az első szívsebészek közé tartozott, akik alkalmazták, ez lehetett az egyik oka, hogy Raed őt kérte meg.

Mint minden műtétnél, most is teljes mértékben a munkájára koncentrált. Csak a vége felé kellett újra Raedre gondolnia, és a megkönnyebbülésre, amit érezni fog, amint beszámol neki a műtét sikeréről.

Kínzó lassan mozogtak a falióra mutatói a szobában, ahol Raed a családjával várakozott. Úgy érezte, mintha órák teltek volna el a műtét kezdete óta.

– Ne csináld már! – dorgálta szigorúan az anyja.

Raed megdöbbenve vette észre, hogy a kezében tartott kávéspoharat apró darabokra tépte és a földre ejtette.

– Bocsánat. – Zavartan összeszedte a darabokat, és a szemetesbe dobta.

Tétlenségre ítélve lenni új élmény volt számára. A műtőben mindig repült az idő.

Semmi sem volt már olyan, mint régen. Úgy érezte, az élete darabokra hullott. Míg az elmúlt években azt tehetett, amit akart, a sógornője halála óta úgy tűnt, kicsúszott minden a keze közül. Ez az oka, hogy nem tudta tovább titokban tartani az érzéseit – legalábbis Soraya iránt?

Szokatlan volt, hogy megölelte, miután beleegyezett, hogy eljátssza a menyasszonyát. Utólag bánta. Nemcsak azért, mert ismét kimutatta az érzéseit, hanem azért is, mert nem tudta kiverni a fejéből a meleg, puha test emlékét. Pedig éppen az eljegyzési időszakban fontos, hogy ne engedjen teret az érzelmeknek. Komplikációkhoz vezethettek volna, amelyekre nem volt helye az életében.

Egy örökkévalóságnak tűnő idő után kinyílt az ajtó, és izgalmában majdnem megállt a szíve. Utána Soraya elégedett mosolya megkönnyebbülést hozott.

– A műtét a tervek szerint zajlott, Mr. Ayad az őrzőben van. A körülményekhez képest jól van. Biztonsági okokból a következő negyvennyolc órában az intenzív osztályon tartják megfigyelésre. Körülbelül egy hét múlva kiengedhetik a kórházból. A teljes felépülésig még körülbelül tizenkét hét telik el.

Raed tudta, hogy a bypassműtét után fennáll a sztrók veszélye. De apja legalább az operációt túlélte, és jó kezekben van.

– Nagyon köszönöm, dr. Yarrow. – A királyné felzokogott a megkönnyebbüléstől.

– Szívesen. – Soraya szeme is megnedvesedett.

Amir volt a következő, aki kezet rázott vele, szintén könnyes szemmel. Raed viszont mintha megdermedt volna. Érezte, hogy később, amikor egyedül lesz, el fogják árasztani az érzelmek. Annál jobb, gondolta. Nem akarta, hogy ismét elveszítse az önuralmát Soraya jelenlétében. Szegény nő rossz időben volt rossz helyen: ő nyilvánvalóan látott benne valamit, ami lehetővé tette számára, hogy megossza vele a félelmeit, és a segítségét kérje.

– Köszönöm, Soraya. Mindent.

Először csak kezet akart rázni vele, de hirtelen ösztöntől vezérelve kinyújtotta felé a karját, és magához húzta. Ezt más kollégájával nem tette volna meg. De vele jónak és helyesnek érezte. Az, hogy Soraya viszonozta az ölelést, elárulta neki, hogy ő is hasonlóan érez. Nagy nyomás alatt volt, és most valószínűleg majdnem ugyanúgy megkönnyebbült, mint ő.

Szerette volna tovább tartani a karjaiban, de eszébe jutott, hogy nincsenek egyedül. Habozva elengedte.

– El sem tudod képzelni, mit jelent ez nekünk!

Miután Soraya beleegyezett az áleljegyzésbe, a hitelesség kedvéért áttértek a tegeződésre.

– Dehogyisnem.

Raed a szemébe nézett. Hirtelen vágyat érzett, hogy megcsókolja. Bizonyára hálából, amiért megmentette az apját – vonzalomnak semmi köze nem volt hozzá. Óvatosságból mégis egyet hátralépett.

Soraya becsengetett a Temze partján álló elegáns új lakópark egyik házának bejárati ajtaján, ahol Raed lakott a penthouse-ában.

– Gyere fel – hallotta a hangját a kaputelefonon, és azonnal kinyílt az ajtó.

A makulátlanul tiszta, márványpadlós, légkondicionált, többliftes előcsarnok éles kontrasztot alkotott Isolde házának graffiti borította előterével. Ott gyakran olyan erős volt a szag, hogy befogta az orrát, amíg el nem ért a közös lakásba.

A liftben egyre idegesebb lett – teljesen ok nélkül. Nem randira megy, nem tesz semmi helytelent – azon kívül, hogy színlelt románccal készül megtéveszteni a közvéleményt. Raed azt javasolta, hogy minden további részletet otthon beszéljenek meg, a kórházban túl könnyen meghallhatná őket valaki.

Kezei izzadtak, pulzusa száguldott. Talán azért, mert egyedül lesz vele? Az operáció utáni ölelése szinte elolvasztotta, pedig az csak a megkönnyebbülésének és kimerültségének a kifejezése volt. Máskülönben nem egyezett volna bele, hogy este meglátogatja a lakásán.

Az életében nincs helye buta rajongásnak a Frankkel történt katasztrófa után, és főleg nem egy olyan férfi iránt, akinek számtalan problémája és kötelezettsége van. Ha valaha is újra megosztja az életét egy férfival, akkor olyannal, aki őt tartja a legfontosabbnak, aki minden másnál előbbre valónak tartja az ő igényeit. Soha többé nem akar lábtörlő lenni! Csak azért fogadta el Raed meghívását, mert sajnálta őt.

A férfi az ajtóban várta. Amikor Soraya meglátta, a szíve megállt egy pillanatra.

– Köszönöm, hogy eljöttél. – Hátralépett és beinvitálta.

– Végül is van néhány dolog, amit tisztázni kell.

Soraya kíváncsian nézett körül. A lakás tágas és világos volt, a sötét bőrkanapé és a krómfényű konyhasarok nem látszott használtnak. Olyan férfi lakása volt, akinek nincs ideje magánéletre.

– Ülj le. Kérsz valamit?

– Köszönöm, nem szórakozásból vagyok itt.

– Természetesen.

Soraya leült a kanapéra, Raed pedig egy fotelbe rogyott vele szemben.

– Hála neked, apám már sokkal jobban van. A lehető leghamarabb vissza akar térni a trónra. Amíg erre készen nem áll, el kell terelnünk a sajtó figyelmét.

– Itt jövök a képbe én.

– Hamarosan be kell jelentenünk az eljegyzésünket.

Kívülről Soraya nyugodtnak tűnt, de belül megremegett.

– És most pontosan mi lesz?

Raed megköszörülte a torkát, és zavartan a lábát nézte, így Sorayában felmerült a gyanú, hogy nem fog tetszeni neki a válasz.

– Szabadságot veszek ki, és Zakiba repülök. Legalábbis ideiglenesen. – Mély levegőt vett. – És te velem jössz.

Soraya kinyitotta a száját, hogy tiltakozzon, de aztán becsukta. Észszerűnek tűnt, hogy elkísérje a férfit hazájába, és csak ott jelentsék be az eljegyzést. De a közös utazás gondolata és az, ami Zakiban várhat rá, mégis gyomorgörcsöt okozott neki.

– Nincs más megoldás? A munkámra gondolok…

Aggodalmait fokozta, hogy teste nem megfelelően reagál a férfi közelségére. De ezt persze nem lehetett neki bevallani.

– Hidd el, minden lehetséges forgatókönyvet átgondoltam. Ha meg akarjuk győzni a népet, hogy egy pár vagyunk, és a monarchia olyan erős, mint mindig, akkor együtt kell fellépnünk, egységes frontot kell alkotnunk.

– Nehéz egyedül hagyni Isolde-ot.

– Már nem gyerek.

– Mégis felelősnek érzem magam érte. Együtt lakunk, megosztjuk a lakbért…

Be kell ismernie, hogy hajlamos túlzásba vinni a gondoskodással, ez azonban nem jogosítja fel Raedet, hogy előírja, hogyan érezzen. Elvégre szívességet tesz neki! Kissé bosszúsan keresztbe fonta karját a mellén.

– Csak pár napról van szó.

– Milyen feladatok várnak rám Zakiban?

– Bemutatunk a nyilvánosságnak, részt veszünk egy rendezvényen, ahol általában apám is megjelenik. Röviddel ezután bejelentjük az eljegyzést. Onnantól én képviselem szüleimet, amíg vissza nem térnek, míg te valószínűleg már néhány nap múlva hazajöhetsz – hivatalosan azért, hogy elintézd a dolgokat az esküvő előtt. A távolléted alatt átvállalom a bérleti díjadat. És gondoskodom róla, hogy valaki vigyázzon Isolde-ra.

– Köszönöm, ez nagylelkű tőled. De mi lesz veled? Le akartál mondani a trónról, nem?

Raed frusztráltan megvonta a vállát.

– Most ez nem jöhet szóba. Amir azt állítja, hogy valamikor készen áll majd a trón átvételére. Apám betegsége azonban ébresztő volt számomra. Nem futhatok el örökké a felelősség elől. A munkámon kívül semmi sem tart Londonban. Farah viszont már jó úton jár, neki az az érdeke, hogy Amir itt maradjon, és én menjek vissza helyette végleg.

– Ez nem igazságos.

– Mióta igazságos az élet?

Raed elmosolyodott, és Soraya szíve nagyot dobbant. Mintha Raed átváltozott volna, amint leengedte a védőpajzsát, és megmutatta, ki rejtőzik mögötte: egy barátságos, szimpatikus, rendkívül vonzó férfi. Ha az utazás során is leveti a komor, merengő maszkját, akkor ő komoly bajba kerülhet. Zakiban nem lesz esélye elkerülni. Ma este legalább elmenekülhet Isolde lakásába, távolságot teremthet, de amint jegyesek lesznek, ez a kiút már nem áll rendelkezésére.

– Szólj, mikor kell szabadságot kivennem.

Felálltak, és Raed az ajtóig kísérte.

– Köszönöm a segítségedet. Nem tudom, mihez kezdenék nélküled.

Az utolsó, amit Soraya induláskor észlelt, Raed elbűvölő mosolya volt.

– Amint elbúcsúztunk apámtól, megyünk a repülőtérre.

Raed nem sietett vissza Zakiba, apja azonban jól vészelte át a kritikus első negyvennyolc órát, így eljött az indulás ideje.

– Oké. – Soraya sem tűnt túl lelkesnek.

Raed hálás volt neki, hogy elkíséri. Londonban sem lenne könnyű neki eljátszani a menyasszonyát, hát akkor mennyivel nehezebb a hazájában! Ki kellett volna találnia egy hihető kifogást, miért nem tudott vele jönni a menyasszonya. Másrészt jót tett neki, hogy volt valaki, aki mellett teljesen önmaga lehetett – Raed, az ember, és nem a herceg.

Soraya előtte nem kellett színlelnie, csak uralkodnia az érzelmein. Mellette legalább egy kicsit úgy érezte, hogy ő irányítja a dolgokat. Csak néhány napot töltenek együtt, többnyire nyilvános rendezvényeken, így kevés alkalma lesz kideríteni, mit érez iránta. Adott körülmények között egyébként is értelmetlen volna: a jövőben a világ két távoli pontján fognak élni, oda köti őket a családjuk és a feladataik.

– A közös tartózkodásunk Zakiban nem lesz könnyű, de nem tart sokáig – ígérte.

Soraya néhány nappal ezelőtti hirtelen távozása az apartmanjából világossá tette számára, hogy a nő nem akar több időt tölteni vele, mint amennyit feltétlenül szükséges.

– Az autózást már túléltem, csak kibírom veled még egy darabig – viccelődött Soraya.

– Talán segítene, ha úgy tennél, mintha kedvelnél – viccelődött Raed is.

A hitelesség kedvéért úgy döntöttek, az lesz a mese, hogy kollégaként szerettek egymásba a klinikán. Ehhez fontos volt, hogy időt töltsenek együtt.

Sejtette, hogy Soraya még mindig neheztel rá az első találkozásukkor tanúsított durva elutasításáért. Néhány héttel később pedig érzelmi zsarolással rábírta, hogy vegyen részt ebben a színjátékban. Ennek ellenére Soraya mindig meghallgatta, együttérzéssel és megértéssel viseltetett iránta, amit ő egyszerűen ellenállhatatlannak talált.

Mégsem jutott eszébe, hogy új kapcsolatba kezdjen. A szakítás Zarával mélyen megsebezte. Ha még az a nő, aki hosszú évek óta a társa volt, sem tudta megszokni a gondolatot, hogy a királyi család tagja legyen, akkor más sem fogja. Főleg nem egy olyan nő, akinek ígéretes karrierje és családi felelősségtudata van.

– Ne felejtsd, hogy színészkednünk kell, amint kiszállunk – emlékeztette Raed, amikor az autó megállt a kórház előtt.

– Tudom. – A vonakodó grimasz súlyos csapást mért Raed egójára.

– Nekem se tetszik. Fontosabb dolgom is lenne, mint egy buta komédiát játszani.

– Ha azt hiszed, hogy ezzel a búbánatos arccal bárkit is meg tudsz győzni a szerelmünkről, akkor jobb, ha színjátszóórákat veszel. – Soraya mosolyogva kinyitotta az ajtót, és kiszállt.

– Várj! – Raed is kiszállt, utánarohant, és karját a vállára tette. Soraya ösztönösen le akarta rázni. – Ha ennyire undorodsz tőlem, később zuhanyozhatsz. Először meg kell győznünk az embereket, hogy egy pár vagyunk.

Soraya zavartan hozzásimult.

– Honnan tudod, hogy figyelnek minket? – Lopva körülnézett.

– Lehet, hogy valaki tippet kapott, hogy a herceg elkíséri munkába az új barátnőjét. Észszerű, hogy már az eljegyzés előtt együtt lássanak minket.

– Te értesítetted a sajtót? – Soraya hirtelen megállt, és felháborodva nézett rá gyönyörű kék szemével.

– A sajtóosztályunk intézte. Biztosíthatlak, hogy más hírességek is alkalmazzák ezeket a trükköket, hogy felhívják magukra a figyelmet, vagy reklámozzanak valamit. A