Sophie Pembroke

Egy angol lord Vegasban

Susan Stephens

Szerelmesek oázisa

Minden jog fenntartva. Jelen kiadvány bármely részét tilos a kiadó írásos engedélye nélkül módosítani, sokszorosítani, bármilyen elektronikus vagy gépi formában és egyéb módon közzétenni vagy terjeszteni, beleértve a fénymásolást, felvételkészítést és mindenfajta információtároló vagy -visszakereső rendszert; kivételt képez a kritikus, aki kritikájában rövid szakaszokat idézhet belőle. Ez a kiadvány a Harlequin Enterprises ULC-vel létrejött megállapodás nyomán jelenik meg. Jelen mű kitalált történet. A nevek, személyek, helyszínek és események a szerző képzeletének termékei, vagy fiktív módon alkalmazza őket. Bármely hasonlóság élő vagy halott személlyel, üzlettel, vállalattal, eseménnyel vagy helyszínnel teljes mértékben a véletlen műve, és nem a szerző szándékát tükrözi.

§ All rights reserved including the right of reproduction in whole or in part in any form. Without limiting the generality of the foregoing reservation of rights, no part of this publication may be modified, reproduced, transmitted or communicated in any form or by any means, electronic or mechanical, including photocopy, recording or any information storage and retrieval system, without the written permission of the publisher, except for a reviewer, who may quote brief passages in a review. This edition is published by arrangement with Harlequin Enterprises ULC. This is a work of fiction. Names, characters, places and incidents are either the product of the author’s imagination or are used fictitiously, and any resemblance to actual persons, living or dead, businesses, companies, events or locales is entirely coincidental and not intended by the author.

© Sophie Pembroke, 2021 – Vinton Kiadó Kft., 2025

A Romana 811. eredeti címe: Vegas Wedding to Forever

(Harlequin Mills & Boon, Romance)

Magyarra fordította: Deák B. Miklós

© Susan Stephens, 2009 – Vinton Kiadó Kft., 2025

A Romana 812. eredeti címe: Sheikh Boss, Hot Desert Nights

(Harlequin Mills & Boon, Modern Heat)

Második, átdolgozott kiadás. (Első megjelenés: 2013)

Magyarra fordította: Szabó Júlia

Nyomtatásban megjelent: a ROMANA 811-812. számában, 2025

Átdolgozott kiadás

ISBN 978-615-108-002-3

- Kép: Shutterstock

A Romana a Vinton Kiadó Kft. időszaki kiadványa.

A HARLEQUIN ® és ™ a Harlequin Enterprises Limited vagy a konszern leányvállalatai tulajdonában álló védjegy, amelyet mások licencia alapján használnak.

Magyarországon kiadja a Vinton Kiadó Kft., 2025

- A kiadó és a szerkesztőség címe: 1118 Budapest, Szüret u. 15.

- Felelős kiadó: dr. Bayer József

- Főszerkesztő: Vaskó Beatrix

- Telefon: +36-1-781-4351; e-mail cím: info@vintonkiado.hu

Kiadónk újdonságairól, a megrendelési lehetőségekről honlapunkon is tájékozódhat:

www.vintonkiado.hu

Az e-book formátumot előállította:

www.bookandwalk.hu

Sophie Pembroke

Egy angol lord Vegasban

1. FEJEZET

Toby nem először ébredt fel életében egy idegen hotelszobában anélkül, hogy pontosan tudta volna, hogyan került oda. De még soha nem fordult elő vele, hogy ez ennyire zavarba hozta volna. A leghalványabb fogalma sem volt arról, hogyan került ide.

A mennyezetig érő ablakokon a függöny csak félig volt behúzva, és összerezzent, amikor kinyitotta a szemét, mert egyenesen belenézett a napfénybe. Óvatosan felmérte a környezetét. Egy ágy, puha pehelypárnák és lüktető fejfájás… A falakon fényűző szövettapéta.

Egy nyitott ajtó mögött márványburkolatú fürdőszobát fedezett fel. A függönyök közötti széles résen át hegyeket látott a távolban.

Hirtelen rájött, hogy alatta a világ egyik leghíresebb utcája húzódik: a Strip.

Four Seasons Hotel. Las Vegas. Elnöki lakosztály…

Igen, ennek már volt értelme.

Finn azt mondta, hogy ha már elutaznak Vegasba, akkor élvezzék ki. Finn… nos, ő valószínűleg a lakosztály másik hálószobájában alszik.

Amíg a legjobb barátja vele van, addig semmi baj nem történhet. Kivéve…

Ha Finn valóban vele lett volna tegnap este, akkor nem ittak volna túl sokat. Finn mindig kordában tartotta az ivászatot.

– Te nem csak egy diák vagy, Toby. – A bátyja, Barnaby hangja csengett a fülében, emlékeztetve a régmúlt egyetemi időkre. – Te egy Blythe vagy, Wishcliffe tizenegyedik lordjának fia. Ez társadalmi kötelezettségekkel jár.

Most azonban minden más volt. Az apjuk, Barnaby halott. És Toby lett Wishcliffe tizenharmadik lordja, ráadásul több ezer mérföldre élt az otthonától.

Soha nem akarta megörökölni a címet, a birtokot és az ezzel járó felelősséget. Túl sokan álltak felette az öröklési sorban, és Toby is megtapasztalta, mibe került az apjának a régi hírnév megőrzéséért folytatott küzdelem. A második szívroham után megkérte az öreget, hogy fontolja meg az egyéb lehetőségeket – hiába.

A harmadik szívroham végzetes volt, és Toby nem bírta elviselni, hogy a birtok elszívja a bátyja életenergiáját. És ott volt a nyolcéves unokaöccse, Harry is…

Állkapcsa összeszorult az emlékektől, és még jobban lüktetett a feje.

– Csak még egy utolsó kalandot! – könyörgött akkoriban Finn-nek. – Egy utolsó éjszaka, hogy elengedjem magam, és elfelejtsek mindent. Aztán hazamegyek, és átveszem a birtok irányítását. Egy utolsó vad éjszaka Vegasban, ami búcsú lesz a régi életemtől.

Ebben a pillanatban úgy tűnt, hogy a kívánsága teljesült.

A hatalmas king-size matrac megmozdult alatta, és Toby megrémült, amikor rájött, hogy nincs egyedül. Istenem, mennyire másnaposnak kell lennie ahhoz, hogy észre se vegye, hogy valaki fekszik mellette!

A hálótársa valószínűleg még mindig aludt. Ha ez a lány is olyan vadul bulizott, mint ő, akkor valószínűleg jobb lenne békén hagyni. Mindazonáltal Toby kíváncsi volt a nőre.

Mióta Julia elhagyta… Egek, már két éve?

Ő volt az egyetlen nő, akit valaha is feleségül akart venni. Másrészt viszont a szakítás óta alig gondolt rá.

De kivel töltöttem a tegnap estét?

Nagyon lassan és óvatosan fél könyékre támaszkodott, és oldalra nézett. Hosszú, gesztenyebarna fürtök terültek szét a párnán, és egy szeplős orr kandikált ki a tincsek közül. Aztán a fiatal nő álmosan megmozdult, és kisimítva a haját az arcából, ránézett a világoszöld szemével. Mindkét kezével a paplant szorította, és Toby egy egyszerű ezüstgyűrűt fedezett fel a gyűrűsujján. Istenem, elcsábítottam egy férjes asszonyt!

Autumn, villant át az agyán. Autumnnak hívják…

Toby rájött, hogy a nő valószínűleg meztelen, és hogy ő bizonyára mohón csókolta és simogatta a meztelen bőrét. Sajnos nem emlékezett rá. Kinyújtotta a kezét, hogy megnyugtassa a lányt – és megdermedt. A saját kezén is egy ugyanolyan ezüstgyűrű volt.

Autumn pislogott, és próbált nem pánikba esni. A férfi az ágyában ugyanolyan rémültnek tűnt, mint amilyennek ő érezte magát.

Az előző éjszaka emlékei egymás után tértek vissza. A feje zúgott, és a szája száraz volt. Túl sokat ivott, aztán az ágyban kötött ki ezzel a férfival!

Az arca kipirult, és sietve nyakig húzta a takarót.

Abból, ahogy a férfi – Toby, ha minden igaz – a jegygyűrűt bámulta, arra következtetett, hogy nem emlékszik semmire.

Mégis mit gondoltam, hogy fejest ugrottam a házasságba?!

Autumn úgy döntött, hogy ő szólal meg először.

– Jó reggelt! – mondta halkan. – Hogy érzed magad?

– Mintha elütött volna egy teherautó.

A lány elmosolyodott a férfi brit akcentusán.

– Hozzak egy kávét?

Toby végigsimított csokoládébarna haján, amely a homlokába hullott.

– Igen – morogta a férfi. – A kávé jól hangzik.

Autumn a telefonért nyúlt, és rendelt egy nagy kanna erős kávét és néhány süteményt a szobaszerviztől.

Kiderült, hogy a Four Seasonsben vannak, az egyik elnöki lakosztályban. De ő nem engedhet meg magának egy ilyen szobát! Tegnap kidobták a kaszinóból, ahol dolgozott, és egyébként sem volt nagy összeg a bankszámláján. Ha ez a pasi a pénzéért vette feleségül, akkor keserűen csalódnia kell.

Nem tudta elfojtani a kuncogást. Toby sötét pillantást vetett rá, ami csak tovább gerjesztette a nevetését. Ó, olyan régen csinált már ilyen őrültséget! Különösen azután, ami Robbie-val történt.

Újdonsült férjecskéje azonban egyáltalán nem tűnt lelkesnek.

– Sajnálom – zihálta a lány, és a lepedő sarkával megtörölte a szemét. – De el kell ismerned, hogy a helyzet elég furcsa. Úgy értem, már több mint egy éve dolgozom Vegasban, és még soha nem volt egyéjszakás kalandom. Aztán jössz te, és hirtelen feleségül veszel! – Ismét felnevetett, de ezúttal abbahagyta, amikor észrevette a férfi bosszús arckifejezését.

– Ugye tudod, hogy valószínűleg érvényteleníthetjük a házasságot? – Autumn megpróbálta megnyugtatni. – Úgy értem, ez Vegas. Biztos vagyok benne, hogy itt gyakran történik ilyesmi.

– A házasság érvénytelenítése nehéz, ha a házasságot már elhálták – jegyezte meg Toby szárazon.

Még mindig nagyon friss volt az emlék, ahogy a keze a lány mellére tapad, miközben beléhatol…

– Igen… megtettük – felelte Autumn tétován. – Toby? – kérdezte óvatosan. – Mennyire emlékszel a tegnap estéből?

A férfi sötétkék szeme komolyan szegeződött rá.

– Egyáltalán semmire.

Kopogtatás jelezte a kávé érkezését. Hála az égnek! Ez megtörte a pillanatnyi feszültséget, ami Tobynak nagyon jól jött. A rémület Autumn zöld szemében több volt, mint amit pillanatnyilag el tudott viselni.

Sietve fürdőköpenyt vett fel, hogy kinyissa az ajtót. Borravalót adott a pincérnek, majd maga tolta be a kocsit a hálószobába. Ott találta az ágyon Autumnt, keresztbe tett lábbal, szintén egy bolyhos, fehér fürdőköpenybe burkolózva.

Toby leült az ablak melletti székre. Töltött neki egy kávét, és odanyújtotta. Miközben a lány előrehajolt, kétségbeesetten próbálta nem bámulni a dekoltázsát. Lehet, hogy házasok, de ez nem jogosítja fel arra, hogy közeledjen hozzá. Sajnos…

– Az a fickó biztos jobban megütött, mint gondoltam – motyogta, miközben ivott a kávéjából.

– Nem emlékszel, hogy Harry kaszinójába mentél? – kérdezte a lány.

Toby megrázta a fejét.

– Soha nem hallottam róla. A sztráda mellett van?

– Nem, a szomszédban. Ott dolgozom. Illetve dolgoztam – javította ki magát.

Tobynak rossz előérzete támadt.

– Van valami közöm ehhez a múlt időhöz?

Autumn felsóhajtott, és egy croissant után nyúlt.

– Könnyebb, ha az elejéről mesélem el a történetet.

– Valószínűleg – értett vele egyet Toby, és hátradőlt a széken.

Sejtette, mivel kezdődött. Finn és ő leültek egy asztalhoz a kaszinóban. Ő ivott, Finn nem. Autumn szolgálta ki őket.

– Szóval leitattál és kihasználtál – találgatott.

A lány a szemét forgatta.

– Nem. Nyerésben voltál. A barátod azt javasolta, hogy menj vele, de te hallani sem akartál róla. Így hát otthagyott.

– Szerinted velem kellett volna maradnia?

– Szerintem egy jóbarát gondoskodott volna arról, hogy biztonságban hazaérj.

– Mi történt ezután? – akarta tudni Toby.

– Játszottál még néhány partit, ittál még néhány italt, és vesztettél egy kis pénzt. De aztán sikerült újra győznöd. Derékon kaptál, és azt mondtad, hogy ünnepeljük meg.

Toby szégyenkezve összerezzent.

– Sajnálom.

– Ez nem is lett volna olyan rossz, de miattad leöntöttem a veled szemben ülő srácot a tálcán lévő italokkal. Ő sem volt józan, viszont nagyon mérges lett, és megvádolt téged, hogy csalsz a kártyán…

– Én soha nem csalok! Ahhoz nem vagyok elég jó.

– Volt egy kis dulakodás, és valószínűleg kitalálod, mi lett a vége – folytatta Autumn. – A főnököm odajött az asztalhoz, véget vetett a veszekedéseteknek, és azonnal kirúgott.

– De az én hibám volt, nem a tiéd!

– Te is mondtad neki, de ez nem változtatott semmin. Mindenesetre elszántad magad, hogy jóváteszed a dolgot, és segítesz nekem munkát találni egy másik kaszinóban. Igazán őrült ötlet volt. Előtte meg akartál hívni vacsorázni, én pedig éhes voltam, és nem volt jobb dolgom.

– És hogy kerültünk a kápolnába?

– Én is inni kezdtem bánatomban, úgyhogy ezután már minden homályos. Vacsora után koktéloztunk, és terveket szőttünk a karrieremmel kapcsolatban. Úgy döntöttél, hogy túl jó vagyok ehhez a városhoz. Azt hiszem, azt akartad, hogy balerina legyek, pedig két bal lábam van – tette hozzá a lány szórakozottan.

– Valószínűleg a hosszú, gyönyörű lábad miatt – tűnődött hangosan Toby.

– Igen, határozottan sokat emlegetted a lábamat.

A férfi nyelt egyet, és gyorsan félrenézett.

– Aztán… – folytatta Autumn – …koccintottunk arra, hogy elhagyom Vegast, és úgy döntöttél, hogy az Egyesült Királyságba kellene mennem dolgozni. De mivel nem volt vízumom, úgy gondoltad, van egy egyszerű megoldás….

– A házasság – fejezte be a mondatot Toby. Autumn bólintott, és egy újabb süti után nyúlt.

Toby hátradőlt a széken. Emlékezett az éjszaka egyes részleteire, és azok megegyeztek a lány történetével. A bal arccsontja még mindig fájt a veréstől. De még mindig akadt néhány dolog, amit nem értett.

– Nyilvánvalóan sokkal józanabb voltál, mint én. Miért nem mondtál nemet?

Lélegzet-visszafojtva várta a lány válaszát.

– Őszintén? – Autumn megvonta a vállát. – Csak szórakoztunk. Úgy értem, őrültség volt, de annyira izgatott lettél az ötlet miatt. Ráadásul én is részeg voltam, különben biztos nem tettem volna meg.

– Biztos?

A lány mosolya kissé huncut volt, és ez jobban elbűvölte Tobyt, mint szerette volna.

– Mindig is imádtam a spontán dolgokat. Tudod, semmi sem tart örökké. Élvezni kell az életet, amíg lehet.

Toby szeretett volna többet is megtudni ezekről a spontán dolgokról, de volt valami sürgősebb, amire választ kellett kapnia. Volt itt valami, amit a lány egyáltalán nem említett, ő mégis úgy gondolta, hogy ez a legfontosabb tényező mind közül. Ami azt jelenti, hogy a nő vagy nem tudja, vagy úgy akar tenni, mintha nem számítana.

Mély levegőt vett, mielőtt feltette volna a kérdést.

– Szóval nem azért jöttél hozzám, mert én vagyok Wishcliffe lordja?

2. FEJEZET

Toby szavai pofonként érték Autumnt. Olyan ütés volt ez, amitől elállt a lélegzete.

– Azt hiszed, a pénzedért mentem hozzád?

Valószínűleg nem kellett volna meglepődnie. Vegasban a pénz volt az úr. Aztán leesett neki a tantusz.

– Várj egy percet! Te egy igazi brit arisztokrata vagy? Címmel és mindenféle sallanggal?

Toby kényelmetlenül fészkelődött a széken.

– Wishcliffe nem éppen nagy birtok, de… igen. Lord vagyok.

– Akkor mi a fenét keresel Las Vegasban? Nem kellene inkább fajdra lövöldöznöd, vagy meglátogatnod a bérlőidet, vagy ilyesmi?

– Én éppen… hazafelé indulok Wishcliffe-be, hogy hivatalosan is átvegyem a címet. Azért voltam itt, hogy egy utolsó vad éjszakát töltsek Vegasban. Nem tudom, hogy elmondtam-e neked, vagy sem. Sok nő olyan férfira vágyik, akinek van rangja, birtoka és némi pénze.

– Értem… Ó, istenem, Toby, nyilván nemrég halt meg az apád! Nem csoda, hogy tegnap este annyit ittál! Sajnálom. – Autumn tudta, milyen érzés elveszíteni a családot, és tele volt együttérzéssel.

Az életfilozófiája nagyon egyszerű volt: érezd jól magad. Tapasztalatai szerint a jó dolgok amúgy sem tartottak sokáig. És ki tudja, milyen új kaland vár rá a sarkon túl?

Ezzel a hozzáállással ment hozzá Tobyhoz is, de most bocsánatkérő pillantást vetett rá.

– Nos, apám körülbelül hét évvel ezelőtt halt meg. Azután a bátyám, Barnaby lett a grófi cím örököse. De aztán Barnaby és a nyolcéves fia, Harry tavaly meghaltak egy vitorlásbalesetben.

Nyolcévesen… Autumn is ugyanennyi idős volt, amikor az anyja kitette a nagyszülei ajtajánál, és megesküdött rá, hogy visszajön érte. Bizonyos értelemben az élete csak aznap kezdődött.

Látta, hogy a férfi nem akar beszélni erről, és Autumn tiszteletben tartotta ezt.

– Hogyhogy csak most veszed fel a címet? – érdeklődött finoman.

Toby óvatos pillantást vetett rá.

– Egy évbe telt, mire saját vállalkozásom lett itt, és néhány más dolgot is el kellett intéznem, mielőtt visszatérek a hazámba.

Ő volt a fiatalabbik fiú, és soha nem akart lord lenni.

– Jó kezekben hagytam a birtokot – folytatta. – Eredetileg a temetés után maradni akartam, de a sógornőm még mindig ott lakott, és én nem akartam, hogy azt érezze, távoznia kell. Emellett a saját ügyeimet is el kellett intéznem, ezért megegyeztünk. Kaptam egy évet, hogy rendezzem a dolgaimat, ő pedig kapott egy évet Wishcliffe-ben.

Vajon a sógornője vagy a birtok érdekelte jobban?

Autumn megrázta a fejét. Ez nem az én problémám. Miért is hagyná magát belerángatni ebbe a brit családi drámába?

– Oké, most már értem, miért kell gyorsan megoldani ezt a fiaskót. Sürgősen Londonba kell utaznod, és találnod kell egy rendes feleséget, aki örökösöket szül neked, és így tovább.

– Nagy-Britannia azért nem ragadt a 19. században. Mi is beléptünk a 21. századba.

Autumn gúnyos pillantást vetett rá.

– A lényeg, hogy nem lehetek a feleséged. És nem is akarok az lenni.

– Tényleg nem tudtad, ki vagyok, amikor hozzám jöttél? – kérdezte Toby, és semmi szemrehányás nem volt a hangjában.

– Hidd el, ha tudtam volna, meg sem történik. Nem számít, milyen részeg voltam.

A házasság a legtöbb ember számára csak egyfajta eldobható termék, különösen itt, Las Vegasban. De Toby nem az ő világából való. A brit arisztokrácia számára a házasság nem olyasmi, amit csak lerázhatnak magukról, mintha meg sem történt volna.

Toby megkönnyebbülten felsóhajtott.

– Rendben. Természetesen gondoskodom róla, hogy anyagilag is kárpótoljalak. Nem akarom, hogy miattam hátrányt szenvedj.

– Úgy érted, lefizetsz, hogy ne menjek a sajtóhoz? – Autumn bosszús lett. Azért ajánl neki pénzt, hogy ne csináljon botrányt, és ne tegye tönkre az életét?

– Miattam vesztetted el az állásodat – emlékeztette Toby nyugodtan. – Logikus, hogy kárpótolnom kell.

A férfi szavai csak még jobban felzaklatták a lányt.

– Ennyire gyámoltalannak tűnök, vagy mi?

– Olyan fickóhoz mentél hozzá, akit alig ismertél – vágott vissza Toby, és ő is bosszúsnak tűnt.

– Mert úgy néztél ki, mintha nélkülem a csatornában végeznéd!

Autumn megborzongott. Amit tett, az persze ostobaság volt. Megesküdött, hogy soha többé nem vállal felelősséget más emberekért!

Szerencsére kiderült, hogy a férfi egy bajkeverő, így könnyebb volt megszabadulni tőle. De előbb megmondja neki a magáét!

– Ismerek olyan srácokat, mint te – folytatta. – Azt hiszed, hogy a nők gyengék, gyámoltalanok, és meg kell őket menteni. Lehet, hogy ez igaz azokra, akikkel a király kerti partijain vagy a bálokon találkozol, de rám nem. Én tudok vigyázni magamra. Elég régóta csinálom. Felelős vagyok magamért, mióta tizennyolc éves lettem. És hidd el, kihoztam belőle a legtöbbet. Dolgoztam tengerjáró hajókon és ültetvényeken, szerveztem esküvőket és nagyszabású adománygyűjtéseket múzeumokban, gürcöltem a black jack-asztalnál, pincérkedtem egy bárban… még sellőként is dolgoztam! Voltak olyan munkáim, amikről azt sem tudod, hogy léteznek, és mindig boldogultam. Hadd adjak egy ingyen tippet: Ne kínálj az embereknek pénzt, hogy manipuláld őket!

– Igazad van – ismerte el a férfi, és feltápászkodott a székről. A tegnap esti ivászat hatása még mindig érződött. – Gyere, menjünk le, reggelizzünk meg együtt, és beszéljünk meg mindent nyugodtan.

A szálloda egyik termében bőséges svédasztalos reggelit kínáltak, de Finn itt keresné meg először. Toby pedig nem állt készen a barátjával való találkozásra. Ehelyett, miután mindketten lezuhanyoztak és felöltöztek, kiválasztottak egy Bagel-Bagel nevű éttermet, amely paradox módon főleg palacsintát szolgált fel.

Amíg Autumn az étlapot nézegette, Toby figyelmesen bámulta. Alig egy napja találkozott a lánnyal, de úgy érezte, hogy jól ismeri. Mintha mélyen belelátna.

Autumn vidáman csevegett a pincérrel, és megvitatták a különböző ajánlatokat.

Végül rendeltek egy kávét és egy bagelt – elvégre a hely neve Bagel-Bagel volt. Aztán félretették az étlapot.

– Szóval – kezdte Toby hosszú szünet után, amely fokozatosan kellemetlenné vált –, beszélgessünk.

Amióta felébredt, rájött, hogy nagy bajban van. Ideje cselekedni, döntéseket hozni… megtenni azt, amit egy lordnak meg kell tennie. A cél a problémák higgadt és hatékony megoldása.

Már a hotelszobában kialakult a fejében egy terv. Miközben hallgatta, ahogy Autumn kioktatja, kitalált egy kézenfekvő megoldást. Amit persze semmiképpen sem befolyásolt, hogy Autumn milyen remekül néz ki a bolyhos fürdőköpenyében…

Az apja és a bátyja úgy szerették Wishcliffe-et, ahogyan ő soha, de beismerték azt is, hogy a címmel járó felelősség nyomta a vállukat, és hogy a birtok irányítása hatalmas feladat. De egyiküknek sem kellett egyedül boldogulnia. Az apja mellett ott volt az anyja, Barnaby mellett pedig a felesége, Victoria.

Talán Tobynak is szüksége van egy társra. Valakire, aki vele együtt vállalja az új kihívást.

A bátyja mottója ma is érvényes volt: „párban erősebbek vagyunk”.

Toby pedig egyedül volt… egészen a mai napig.

Itt az ideje, hogy elmondja Autumnnak a tervét, de a szavak mintha megakadtak volna a torkán.

Őrültség az egész? Valószínűleg. De ez volt az egyetlen épkézláb javaslata.

– Gondolkodtam ezen a házasság dolgon. Tudom, hogy egyikünk sem így tervezte, de most már a feleségem vagy. – A házassági anyakönyvi kivonat még mindig ott volt összegyűrve a nadrágzsebében.

– Ha megint pénzt akarsz ajánlani nekem, hogy…

– Nem, nem erről van szó – szakította félbe gyorsan Toby.

– És aztán mi lesz? – kérdezte türelmetlenül Autumn. – Ki kell költöznöm a szobámból. Tudod, már nincs munkám. Úgyhogy ma sok a dolgom. A lakótársam azt írja, hogy ki akarják dobni a holmimat az utcára. Nincs sok mindenem, de azért nem akarom elveszíteni.

– Szerintem házasoknak kell maradnunk. – Toby szavai ott visszhangoztak közöttük, és Autumn szeme tágra nyílt. A férfi megdörzsölte fájó homlokát. – Velem lakhatnál Wishcliffe-ben. Legalábbis egy ideig.

– Egy ideig – ismételte meg a lány, és kifújta a levegőt. – Szóval nincs happy end, nincs „boldogan éltek, míg meg nem haltak”?

– Biztosíthatlak, hogy ez mindkettőnknek kényelmes megoldás lenne.

– A világ másik felére költözni kényelmes lenne? – A lány a kávéscsészéjéért nyúlt, és szkeptikusan felvonta a szemöldökét.

– Tető lenne a fejed felett, és nem kellene munkát keresned. – Ő maga még soha nem volt abban a szerencsétlen helyzetben, hogy mindkettőt elveszítette volna.

– Szóval a veled való házasság most már munka? – A lány lehajtotta a fejét, aztán kérdőn nézett rá.

Toby az anyjára gondolt, aki mindig csak Lady Wishcliffe akart lenni.

Az volt a benyomása, hogy Victoria ugyanígy érez. Ezért is adott neki egy évet, amikor megkérte rá. Az elmúlt tizenkét hónap alatt folyamatosan kapcsolatban maradtak, és a nő lassan bevonta őt a birtokkal kapcsolatos döntésekbe.

De nem kérhette tovább Victoriától, hogy áldozza fel magát Wishcliffe-ért. Ami Autumnt illeti…

– Mondtam, hogy visszatérek Wishcliffe-be, hogy átvegyem a birtokot. A családom évek óta küzd a fenntartásáért. Az ott dolgozó emberekért és az egész faluért. De ez egy vesztes csata.

– Szóval azt tervezed, hogy eladod a birtokot? – A lány szeme ismét tágra nyílt, amikor a férfi bólintott.

– Ezek a dolgok időbe telnek. – Tobynak megbízott a sógornőjében és a személyzetben, de meg kell ismernie a birtok működését, hogy észszerű árat tudjon kérni érte. És még így is eltarthat egy ideig, amíg megtalálja a megfelelő vevőt.

Nem akart gróf lenni, de semmiképpen sem akarta Wishcliffe-et elkótyavetyélni. Csak olyannak adná el, aki komolyan veszi a rá bízott uradalmat.

– Nem akarok felesleges felfordulást okozni.

– Ti, britek sosem akartok. – Autumn érdeklődve előrehajolt. – Gondolom, nem akarod, hogy valaki megneszelje a kis kalandodat, mielőtt üzletet kötnél.

Toby bólintott. A lány sokkal okosabb volt, mint amilyennek hitte.

– Oké, szóval vissza akarsz menni Wishcliffe-be egy kedves nővel, hogy meggyőzd az embereket, minden rendben van. És aztán egy év múlva eljövünk…

– Hat hónap múlva.

– Szóval hat hónap múlva csak úgy eltűnünk a naplementében, és soha többé nem látjuk egymást?

– Még nem gondoltam át minden részletet.

– Nem értem, hogy egy feleség miért elengedhetetlen része ennek a tervnek.

– Nem az – ismerte el Toby. – De most, hogy már itt vagy, észszerűnek tűnik kihasználni a helyzetet.

A lány arca elkomorult.

– Nem szeretem, ha kihasználnak.

– Nem ez volt a szándékom. – Toby felsóhajtott, és újra nekifogott. – Úgy értem, egyedül is meg tudnám csinálni. Eredetileg is ezt terveztem. De ez most hirtelen mindkettőnk problémájának megoldása lehet. Különben is, bizonyos előnyei azért lennének, ha Lady Blythe lenne belőled.

– Ha jelentkezem erre az állásra, legalább a munkaköri leírást szeretném hallani.

– A munka nagy részét a háztartás vezetése teszi ki, bár természetesen vannak alkalmazottak, akik segítenek. Gondolom, elvárják majd tőlem, hogy szervezzek összejövetelt, amikor visszatérek. Úgy emlékszem, azt mondtad, hogy valamikor esküvőket is szerveztél.

A lány némán bólintott.

– Nagyszerű, szóval ez akkor nem probléma.

– De nem okoz gondot, hogy amerikai vagyok?

A férfi megvonta a vállát.

– Remélhetőleg nem. Más időket élünk. Különben is, szükségem van egy védőpajzsra. – Furcsán hangzott, de igaz volt. Emlékezett Barnaby és Harry temetésére, az ismerős szingli nők mohó pillantásaira.

– Pajzsra? – Autumn gyönyörű, telt ajka széles mosolyra húzódott. – Hogy megvédjen a férjvadászoktól, ugye? Tényleg azt hiszed, hogy a nők a lábad elé vetik magukat, csak mert van egy grófi címed?

Toby sötéten bámult rá, és a homlokát ráncolta.

– Talán nem mind. De az exem…

– Ne is mondj többet! Mindent tudok a rémes exekről.

A lány hátradőlt a székében, és őt vizsgálgatta. Valószínűleg azon gondolkodott, mit kérjen tőle cserébe azért, hogy hat hónapig játssza a szerepét.

– Hadd győződjek meg róla, hogy jól értem-e a dolgot. Fizetni akarsz nekem, hogy hat hónapig eljátsszam a kastély úrnőjének szerepét, megvédjelek a pénzéhes exbarátnőktől, és eltereljem a helyiek figyelmét arról, hogy el akarod adni a családi birtokot? Aztán hivatalosan is elválunk, és megy mindenki a maga útján.

– Így van. – Tobynak már konkrét összeg járt a fejében, de rugalmas volt. Elvégre így is, úgy is jó üzlet lesz számára.

Autumnt pedig tegnap este kirúgták, ezért sürgősen szüksége van erre a munkára.

Ezért is érte teljesen váratlanul a lány reakciója.

3. FEJEZET

– Nem.

A férfi értetlenül pislogott rá, mintha még sosem hallotta volna ezt a szót.

– Tessék?

– Nem, köszönöm.

– Nem egészen értelek.

Talán még soha nem kapott ilyen egyértelmű elutasítást.

De Autumn tudta, hogy nem szabad elhinnie egy ilyen ajánlatot, mert túl szépnek hangzik ahhoz, hogy igaz legyen.

Toby még csak nem is említett semmilyen összeget, és valószínűleg arra vár, hogy ő rákérdezzen. Abban a reménykedik, hogy kevesebbet kell majd fizetnie, mint amennyit magától ajánlott volna.

Luxuséletet élhetne egy brit kastélyban, és csak annyi a dolga, hogy rendezzen néhány partit, és mosolyogjon az emberekre? Nagyon furcsa. Itt határozottan van valami csapda.

– Nézd, bármit is tervezel, én kiszállok. Nem hiszem el a sztoridat.

– Nem vagyok szélhámos – védekezett Toby. – És mivel házasok vagyunk, akár tetszik, akár nem, és nincs házassági szerződésünk, rendezni szeretném ezt az ügyet, mielőtt eladom Wishcliffe-et.

Ez a kifogás elgondolkodtatta a lányt. Nem igazán ismerte a családjogot az Atlanti-óceán két partján. De ha Toby azt hitte, hogy a váláskor ő majd tartásdíjat fog követelni, akkor tényleg fogalma sincs róla, kit vett el.

– Szóval ez az egész csak újabb kísérlet arra, hogy lefizess? – Nevetett. – Toby, még abban sem vagyok biztos, hogy igazi lord vagy. Aligha a vagyonod felére hajtok.

– Azt hiszed, hogy át akarlak verni? – A férfi keresztbe fonta a karját a mellkasa előtt. –Ez egy újabb gondolatot vet fel bennem. Nem vagy gazdag, ugye?

Aligha. Az sms szerint Cindy már bepakolta azt a kevés holmiját egy bőröndbe és egy kis hátizsákba.

Sosem gondolkodott hosszabb távra. Kivéve Robbie-val… Hitt a nagy boldogságban, de aztán rájött, hogy semmi sem maradandó, és nem szabad vakon megbíznia az emberekben.

Elmenekült előle, megszökött, és pénzt adott a szabadságáért. Robbie amúgy is elköltötte az öröksége nagy részét – a nagyszülei házának eladásából származó összes bevételt.

Toby azonban biztosan nem a pénzére hajt. De talán olyan házasságba akarja zárni, amelyben rabnak érzi magát, és hónapokig irányítani akarná.

Elvégre csak tegnap este találkozott vele. A férfi lehet hírhedt csaló, vagy még rosszabb.

De a szíve azt súgta, hogy Toby pontosan az, aminek látszik. Egy gazdag, vonzó brit, akit sok veszteség ért, és aki nyilvánvalóan valamiféle önbizalmi válságon megy keresztül. Meg volt győződve arról, hogy ő segíthet neki megoldani a problémáját.

Hallgasson a szívére, még akkor is, ha az már korábban is tévútra vezette?

Autumn előhúzott néhány bankjegyet a blézere zsebéből, és az asztalra dobta, hogy kifizesse a számla rá eső részét.

– Lehet, hogy tényleg lord vagy, és igaz a történeted. De én kiszállok.

Felállt az asztaltól, mielőtt Toby rábeszélhette volna, hogy maradjon, és egyenesen egy idegen férfi széles mellkasának ütközött.

– Tudja, ő tényleg gróf. – Az ismeretlen hátralépett, és kedvesen rámosolygott. – Az alatt a harminc év alatt, amióta a legjobb barátok vagyunk, tíz évig még közös üzletet is vezettünk. Mindig abszolút megbízható volt. – A férfi helyet foglalt az asztalnál lévő egyik üres széken. Egy kézmozdulattal intett Autumnnak, hogy üljön vissza.

A lány valójában a lehető leggyorsabban el akart tűnni innen. Ugyanakkor a kíváncsisága is felébredt. Úgyis hátra volt még ez a válási ügy, amit el kell intézniük, nem tűnhet el teljesen Toby életéből.

Újra leült, mire Toby barátja elvigyorodott.

– Szóval, mi a helyzet, srácok? Miért nem hívtatok meg reggelizni?

– Honnan tudtad egyáltalán, hol vagyunk? – kérdezte Toby. A feje újra elkezdett lüktetni, miközben Finn gondtalanul hadonászott az étlappal a pincérnő felé.

– Beállítottam a nyomkövetőt a mobiltelefonodon. – Finn megragadta Toby kávésbögréjét, hogy kortyoljon egyet belőle. – Mielőtt tegnap este elmentem tőled. Csak a biztonság kedvéért.

– Attól tartok, elkéstél – mondta Autumn. – Mármint ha azt remélted, hogy a gróf úr nem keveredett bajba.

Finn meglepett pillantást vetett rá.

– Várj, megmutatom neked, hogy igazat mondott. – Elővette az okostelefonját, néhányszor végigsimított a képernyőn, és odatartotta Autumn elé. – Látod? A Wishcliffe-birtok honlapja, ahol a mi Tobynk szinte minden képen szerepel. És ha ez nem lenne elég… – néhány újabb gyors mozdulat következett – …itt az újságcikk a bátyja haláláról. És itt van egy szép kis jelentés a cégünkről is.

Autumn megvonta a vállát.

– Oké, szóval ő egy lord, és saját cége van. De ezt nem tudtam, amikor hozzámentem feleségül.

Más körülmények között Toby élvezte volna, hogy Finn most az egyszer meg sem tud szólalni. Ilyen még soha nem történt vele.

Finn most sem hallgatott sokáig.

– Csak pár órára hagylak magadra, és elveszel egy idegen nőt?

Toby sóhajtott, aztán bólintott.

– Feltételezem, te is alkoholos befolyásoltság alatt álltál – fordult Finn Autumnhoz.

– Hát, miatta rúgtak ki és veszítettem el az otthonom, úgyhogy nem mondtam nemet, amikor felajánlotta, hogy meghív néhány italra.

A pincérnő odajött az asztalukhoz Finn kávéjával. Miközben ivott, Toby elmesélte neki az egész történetet.

Finn nevetésben tört ki.

– Ez tényleg hihetetlen! Komolyan, Toby! Ez még annál is jobb, mint amikor a belize-i kiránduláson szobát cseréltél azzal az orosz sráccal, és csak zoknit és fogszabályzót viseltél.

– Ettől nem leszek lelkesebb, hogy a felesége maradjak – mormolta Autumn.

– És pontosan mi a tervetek? – Finn kíváncsian fordult felé.

– Azt akarja, hogy hat hónapra menjek vele Angliába mint a felesége, játsszam el a ház úrnőjét, aztán tűnjek el, amint a válást véglegesítik. – Azt nem említette, hogy a férfi el akarja adni a birtokot.

Hogy tudta-e, hogy ez még Finn előtt is titok, vagy egyszerűen csak nem tartotta fontosnak, Toby nem tudta volna megmondani. Mindenesetre hálás volt érte.

– Nekem jó üzletnek tűnik – mondta Finn lazán. – Gondolom, ez pusztán üzleti ügy.

– Természetesen! – Erre a felvetésre Toby kiegyenesedett, aztán ránézett Autumnra. Vajon a lány azt hitte, hogy hat hónapig a szeretőjének akarja? Ez megmagyarázná az elutasítását.

De Autumn csak a szemét forgatta.

– Elsősorban üzleti ajánlat volt. Állítólag azért, hogy kárpótoljon az állásom elvesztéséért.

Toby a tenyerébe hajtotta a fejét, hogy ne lássa Finn fejrázását.

– Tényleg nem szabadna hagynom, hogy testőr nélkül járkálj – mondta nevetve a barátja.

– Tudtam, hogy viccesnek találod majd – motyogta Toby.

Finn ránézett Autumnra.

– Szóval most, hogy már tudod, hogy hihetsz neki, belemész a tervébe?

– Szerinted nem kellene? – kérdezte a lány óvatosan.

Ebben a pillanatban Toby rájött, milyen bizarr lehet a helyzet Autumn számára. Elvégre ő sokkal többre emlékezett az előző éjszakából.

De ez nem a szexről szól. A megállapodásuk tisztán üzleti jellegű lenne, emlékeztette magát szigorúan. Sajnos a libidója más véleményen volt…

Finn úgy nézett ki, mintha komolyan elgondolkodna a kérdésen.

– Wishcliffe csodálatos hely egy kis pihenésre. Toby az egyik legrendesebb ember, akit ismerek. Teljesen megbízhatsz benne. Nagyszerű lehetőség Anglia meglátogatására. Egy kastélyban élnél, és mellette még egy kis pénzt is keresnél. Toby valamiért nyilván úgy gondolja, hogy könnyebb hazamennie egy feleséggel az oldalán. – Finn közelebb hajolt Autumnhoz, és az arckifejezése komoly lett. – De ez a te döntésed.

A lány határozatlanul harapdálta az ajkát. Egy örökkévalóság telt el, mire szóra nyitotta a száját.

– Majd meggondolom – mondta szűkszavúan.

Aztán elhagyta az éttermet, és Toby egyedül maradt a barátjával.

Autumn mély levegőt vett, ahogy az utcára ért. Nem mert hátranézni, és gyorsan átment az út másik oldalára. Gondolkodnia kellett.

Költözzön Angliába, hogy egy olyan pasival éljen együtt, akivel csak tegnap este találkozott? Ez őrült ötlet! A nagyszülei elborzadnának a gondolattól.

Bár a nagymamájának tetszene a brit arisztokrata…

Vállalt ő már sokkal rosszabb állást is. Habozás nélkül beutazta a világot, ha valaki megkérte rá, vagy összeköltözött olyan emberekkel, akiket csak újsághirdetésből ismert. Egész felnőtt életét azzal töltötte, hogy kockázatot vállalt, és új tapasztalatokat szerzett.

De minden megváltozott Robbie óta. Autumn nem hagyta el Las Vegast, mióta elmenekült a férfi elől. De Robbie nem követte őt – elvégre nála volt a pénze, és csak ez érdekelte. Valószínűleg már a következő pénzes fiatal nőre vadászott, aki bedől a sármjának.

Neki azonban nem volt olyan könnyű elengedni a múltat.

Miután eladta a nagyszülei házát – amelyet sokáig szeretettel csinosított –, elhatározta, hogy élvezni fogja a szabadságot. Oda akart menni, ahová a szél fújja, és minden lehetőséget meg akart ragadni, hogy kiélvezze az életet.

És meg is tette. Egészen addig, amíg nem találkozott Robbie-val, és el nem veszítette önmagát.

Az anyja élete csak szórakozásból állt, amíg meg nem született a lánya. Egy idő után a nagyszülei házában hagyta Autumnt, és csak időnként tért vissza hozzá, hogy meséljen a csodálatos kalandjairól.

A lány természetesen igyekezett megfelelni annak, amit a nagyszülei elvártak tőle. De aztán megbetegedtek, és végül Autumn magára maradt. Az anyja látogatásai pedig abbamaradtak.

Megrázta a fejét, miközben egy mellékutcán sétált Harry kaszinója felé. Bárhogy is dönt, most azonnal össze kell szednie a holmiját, mielőtt Harry a kukába dobja.

Amint odaért, felmászott a tűzlépcsőn a lakásához. Cindynek dolgoznia kellett, de a bőröndje és a hátizsákja a vetetlen ágy mellett állt becsomagolva.

Ez a kis szoba a kaszinó felett volt az otthona az elmúlt egy évben, de nem sajnálta, hogy búcsút kell vennie tőle.