Időmérték

70 vers

– szemelvények –

Válogatta

Szegő János
és Turi Tímea

© Szerzők és jogutódok, 2025

Kántor Péter
Megtanulni élni

Most, hogy megszűnt a két világrendszer csatája,

ledőltek a falak,

kinyíltak a kapuk,

s tapsolhatunk,

hurrá, nem sikerült egy jobb világot építenünk,

nekünk legalábbis nem,

nem igaz, hogy lehet másképp is,

velünk legalábbis aligha,

most, hogy felszabadultunk ez alól az egész alól,

a keresztünk alól,

a diktatúránk alól,

a fél életünk alól,

két kutya rohan egymás felé a mezőn,

farkuk győzelmi zászló,

orrlikaikban extázis és rémület vegyüléke,

vajon mit találnak majd egymás hátuljában?

Akármit,

most már nem halogathatom tovább,

most már igazán meg kell tanulnom élni,

hát nem?

Végül is tudok evezni, úszni, fára mászni,

megtanultam autót vezetni,

elboldogulok a mosógéppel,

egyszer szorult helyzetben egy kódrendszerű

csomagmegőrzőben hagytam a csomagomat,

és ebből se származott semmi bonyodalom,

ha felvisznek egy akármilyen magas hegyre,

lesíelek onnan egész jól,

nem mint a Zurbriggen, de egész jól,

szívós vagyok, ha szorgalmas nem is,

egyetlen hatalmas elszánással

meg tudom tisztítani mindkét szobában az ablakokat,

valamikor le tudtam vezetni a gömb térfogatát is,

épp élni ne tudnék megtanulni?

A kis dolgokkal fogom kezdeni,

fokozatosan haladok

a kis dolgoktól a nagy dolgok felé,

annyit iszom, amennyi jólesik, nem többet,

nem izgulok, nem idegeskedem,

nem vigyorgok fölöslegesen,

nem esem depresszióba,

nem, mert nem javít a közérzetemen,

és megtalálom a helyes arányt

aktivitás és passzivitás között,

de előbb a kis dolgokkal fogom kezdeni.

Ha rám mosolyog egy nő,

nem kötöm vele össze rögtön az életemet,

ha szeretem, összekötöm,

mi történhet?

de ha szoros, meglazítom,

ha laza, megszorítom,

de ha nem érzem jól magam, nem esem kétségbe,

tudatosan törekedni fogok néhány dologra,

hogy jól érezzem magam,

ne túl jól, de elég jól,

reggel kelek, este fekszem,

de nem túl korán,

olyasformán, mint most, csak tudatosabban,

amin nem kell, nem fogok változtatni,

kerülni fogom a felesleges szabályokat,

nem szabom meg, hogy egy nap hány cigaretta,

mindazonáltal nem fogom szándékosan gyilkolni magam,

szokásaim lesznek! – vannak,

de ügyelni fogok rá, hogy ne legyek a rabjuk,

lehet, hogy veszek egy kutyát, de lehet, hogy nem,

láncot rá biztos nem,

az embereket szeretni fogom, de csak módjával,

de hogy fogom szeretni őket?

hogy kell szeretni őket?

Előbb a kis dolgokkal fogom kezdeni,

és ha észreveszem, hogy fütyörészek, hát istenem!

ha nem, hát nem,

készséges leszek, de ha kell, undok,

az nem lehet, hogy ne tudjak elég undok lenni!

persze mindent a kellő helyen,

erre nagyon oda kell figyelnem,

oda fogok figyelni,

hogy ne legyek se túl szórakozott, se túl pedáns,

se túl őrült, se túl normális,

se arany középutas ne, az se!

A kis dolgokkal fogom kezdeni,

nem leszek maximalista,

megőrzöm a hidegvéremet, a humorérzékemet,

de csak egy bizonyos határig,

az embernek legyenek határai!

lesznek – vannak,

Kelet-Európában nyugat-európai,

Nyugat-Európában kelet-európai,

ettől nem esem kétségbe,

nem bújok ki a bőrömből,

nem robbantom fel a világot,

én nem, sajnálom,

tudom, hogy ez opportunizmus,

de csak fokozatosan haladok,

előbb megtanulok élni,

és ha már megtanultam,

akkor is kerülni fogom a nagy szavakat,

lehet, hogy fellőnek a világűrbe,

ha nem muszáj, inkább ne,

de ha muszáj, ha fellőnek,

és nem öntözhetem tovább a yukka pálmámat,

akkor is azt fogom mondani a kedvesemnek,

hogy öntözze tovább a yukka pálmámat,

ha már mindenképpen fellőnek,

ha már megtanultam élni.

(1990)

(Megtanulni élni – Versek 1976–2009, 2009)

Karinthy Frigyes
A gyermek mostanában nyugtalan

Kit lelkem mélyében elrejtve hordok

A gyermek mostanában nyugtalan, –

A gyermek, kit csak én tudok magam,

Haragszik.

Sír és liheg – dobban szivembe’ szíve,

Arcáról eltünt a szelíd mosoly –

Ráncolja rám nagy homlokát és oly

Mogorva.

Én járok és csinálom, ami dolgom

És mondom jó estét és jó napot

És merre megy? És ön mennyit kapott

Belőle?

Ahol a villamos megáll, én is megállok

A kémények közül kinéz a Hold

Alatta állok én s a szürke bolt

Fölötte.

Kinéz a Hold. És vár. Én visszanézek,

A tekintete egyre tétovább; –

Már nedves és felhős – nem megy tovább,

Kicsordul…

A fordulónál pénzt veszek elő,

A szél hajamba kap, mint könnyü kéz, –

Megfordul és szájtátva visszanéz:

Hát nem jössz?

A sziklaszirtre némán tűz a nap

És nincs, aki belőle bort ereszt –

Csucsán mohos, penészes kőkereszt –

Továbbmék.

Este az ajtóban kulcsom csikordul,

Ádámcsutkám jár fel s alá – eszem.

Csók nélkül is elalszom csendesen

Az ágyban.

De kit lelkem méhében rejtve hordok

A gyermek ébren van, nem alszik el

És felriad és rugdal és szökell, –

Nem érti.

Felül, körülnéz a sötét szobában

Arcomra hajlik, nagy szemet mereszt,

Aztán legörbül szája: – hát mi ez?

Őrült vagy?

(Karinthy Frigyes összegyűjtött versei, 2017)

Kemény István
Fel és alá az érdligeti állomáson

A gazban román cigarettás doboz,

és bánat a szívben,

leszegett fej, erős napsütés,

még mindig fiatalnak látszom.

Az ilyen alakokat hogy megvetettem,

az ilyen figurákat hogy sajnáltam,

mert azt mondták, nincs már itt semmi,

nincs bizony, bezzeg valaha.

Harminc éve helyes kis állomás volt,

telente fűtött váróterem, kint fehér

murva és piros-fehér padok,

sok hosszú szerelvény, egész mondat.

Most földig rombolt épület,

betonperon, a gazban cigarettás

doboz, és pontatlan

érzés a szívben.

Régen azt hittem, el kell engedni

avulni, kopni, ami el akar,

el is engedtem, hiba volt,

most jönnek vissza tönkremenve, sorban,

de hát én ugyanaz maradtam.

Az ilyen alakokat hogy megvetettem,

az ilyen figurákat hogy sajnáltam,

mert azt mondták, meglátod, te is ilyen leszel,

ilyen leszel, bizony, mert a jellem

a büdös életben meg nem változik.

Közben ráérősen,

mintha győztes csatából érnének ide,

örök vesztes külsejű emberek

szállingózzák végig a peront,

kis ácsorgások, föl-le séták,

cigaretták, sok kis kevés idő.

Az ilyen alakokat hogy megvetettem,

az ilyen figurákat hogy sajnáltam,

azt mondtam, csúfak és prolik,

azt mondtam, várakozók.

Most földig rombolt önérzet,

széttaposott cipő, borosta, bánat,

egy szinte véletlen arany karóra,

leszegett fej és félrenevelt múlt.

A múlt, ha nem múltnak nevelték,

kamaszkorától csak bosszút áll, mert

mindennap így szól egy szép napon:

„Nézz rám: az érdligeti állomás voltam

egykor. És most is csak az vagyok.

Mondjad, mi érdekel.

A bogaras bácsi meghalt.

Szétnyílt tenyeréből

a szarvasbogár elrepült.

A jövő már keményebb dió.”

És ezzel vállat von a múlt.

A hangosbeszélő viszont beszélni kezd,

mint a kisebb testvér, ha szóhoz jut ő is,

és jövőt ígér: egy vonatot.

Az ilyen alakokat hogy megvetettem,

az ilyen figurákat hogy sajnáltam,

mert azt mondták, ők csak egy kis

pont ugyan, de az is jobb, mint a semmi,

és hogy változnak az idők.

Szomorkás csönd lesz, mert ugyanazt

szégyelli megkérdezni, a gaz és

a szív és a román cigarettás doboz:

ugyan mivé?

És vonat jön, mint a menetrendben,

egyszer csak itt áll, és elvisz innen,

rövid szerelvény, hiányos mondat,

leülök, nézek, mint az ablak.

Ugyan mivé.

Nem sajnálok, és nem vetek meg,

célt akarok és könnyű lelket,

ha együtt nem megy, jó úgy, ahogy van:

zengő érc fölött, személyvagonban.

De nem tudom.

(Élőbeszéd, 2006)

Kupihár Rebeka
nyugat

itt is farkakat rajzolnak az aluljárók csempéire,

de a garázsok polcain rend van,

a galambok udvariasak, és nem szaporodnak,

a tavak háta mélykék,

az erdőben tűlevélcsend,

és ettől erőt vesz rajtam az a népszerűtlen érzés,

amire a hazaszeretetnél nincs jobb szavam.

elélek itt egyébként,

nem baj.

megoldom a mindennapokat is,

élhető jövő van előttem,

stabil munkahely,

vér szerinti gyerekek.

az élet kényelmes és unalmas,

amiről mindenki álmodik.

udvarolni és szeretni is tudok itt,

nincs értelme ugrálnom,

és be kell látnom,

nem fognék fegyvert a tölgyfáimért.

az anyanyelvem szavai, mint

az összevissza zsebekben felejtett

aprók, eltűnnek észrevétlen,

nem érzem tőle szegényebbnek magam.

de hiába néznek a nálam bevándorlóbbak

helyinek,

hiába az akadálymentes feljárók,

szivárványos lobogók középületeken.

szülni jó lesz itt,

de azért meghalni,

meghalni majd

otthon szeretnék.

(A heterók istenéhez, 2024)

Orbán Ottó
Vejnemöjnen, Kosztolányi

Réz Pálnak

Idézlek, vén Vejnemöjnen,

S téged, daliás Kosztolányi,

Kik vakon feküsztök a földben,

Ébresztő, föl, aranyat csinálni!

Verset, mint élő korotokban,

Mikor dalotokban bűverő volt!

S a koporsódeszka roppan,

Kelnek a holtak, mint a kelő hold.

Vejnemöjnen vaskori sámán,

Dallal bűvöl a ragacsos sárba.

Kosztolányi ríme rámán,

Hímző fonala márgasárga.

Szólítalak, unokátok,

Akit sújt hatvanhat éve –

Betegség ül rajtam, átok,

Lakatlan partra kitéve.

Szép új világot rostált a rosta,

Sikerének méze nem ízlett,

Míg egymás sarkát taposta

Politika és ordas üzlet.

Jobban tetszett lenni naivnak,

Keveset kapni, többet adni,

Nem lépre menni, ha hívnak,

Elevenen megrohadni.

Kosztolányi, Vejnemöjnen,

Két vajákos a maga korában.

Hadd változtassam a könnyem

Gyémánttá a föld porában!

Minden jó percünk talált kincs,

Az élet egésze fénylik mindben –

Hadd szajkózzam, hogy halál nincs,

Míg legyűrjük a verseinkben!

(Az éjnek rémjáró szaka, 2002)

Szabó T. Anna
Hajtson a föld

Lőn este és lőn reggel: harmadik nap.

A szótól, mint a gejzír, mind kitörnek,

a föld alól sötétre nyomakodnak,

a semmiből, egyetlen szóra, jönnek,

csak elképzeli, azután kimondja,

vagy csak kimondja, el se képzeli,

s a gyönge fű szép kalászát kibontja,

a hajlós fa gyümölcsét érleli,

égi parancsra ismétli magát,

és szórja-szórja mind a sok magot,

vagyok, vagyok, egyszerű mondatát

ismétli egyre, hadar és dadog,

harmadnapon feltámadott a lét,

és önmagát azóta sokszorozza,

és hullámozza tenger-ütemét,

nem kérdezi, csak mondja, mondja, mondja.

(Kerített tér, 2014)

A kötetben szereplő szerzők
Magvetőnél megjelent verseskötetei

Arany János: Toldi (Vojnich Erzsébet illusztrációival, 2008)

Babiczky Tibor: A jóemberek (2011), Kivilágított ég (2015)

Balaskó Ákos: A gépház üzen (2014), Tejsav (2018)

Beck Tamás: Más él benned (2015)

Bereményi Géza: Versek (2015)

Bertók László: Lengő fényhidak (1964), Fák felvonulása (1972), Emlékek választása (1978), Tárgyak ideje (1981), Ágakból gyökér (1984), Hóból a lábnyom (1985), A kettészakadt villamos (1987), Három az ötödiken – 243 szonett (1995), Dongó a szobában (1998), Februári kés (2000), Valahol, valami (2003), Háromkák (2004), Platón benéz az ablakon (2005), Hangyák vonulnak (2007), Pénteken vasárnap (2010), Ott mi van? (2014), Firkák a szalmaszálra (2015), Priusz (2016), Együtt forog (2020)

Bognár Péter: Bulvár (2012), A rodológia rövid története (2015), A fényes rend (2017)

Brokés Ágnes: Jó hely (1996)

Erdős Virág: Másmilyen mesék (2003), ezt is el (2013), Négyeshatos (2014), Világító testek (2015), Hátrahagyott versek (2017), Ötven plusz (2014), Hősöm (2020), könnyei (2022), Eltérő tartalom (2024)

Falcsik Mari: Sanzon nehéz időkben (2004), Változatok a szabadságra (2006)

Fehér Renátó: Garázsmenet (2014), Holtidény (2018), Torkolatcsönd (2022)

Fekete Ádám: Fanyar nappalok a tokhal-tapétás szobában (2018)

Fekete Vince: Szárnyvonal (2018), Vargaváros (2019), Halálgyakorlatok (2022), Gyönyörű apokalipszis (2014)

G. István László: Repülő szőnyeg (2015), Nem követtem el (2017), Földabrosz (2019), úgy felejti nyitva (2021), Villanó por (2023)

Gál Hunor: kartonfless (2020)

Garaczi László: Plazmabál (2016)

Grecsó Krisztián: Magamról többet (2020)

Gressai Ferdinánd: Csupasz oltalom (2010)

Győrffy Ákos: Nem mozdul (2007), Havazás Amiens-ben (2010), A távoldásban (2021)

Halasi Zoltán: Bella Italia (2016)

Hevesi Judit: Hálátlanok búcsúja (2015), Holnap ne gyere (2017)

Horváth László Imre: A hajó, ami nőket szállított (2015)

József Attila összes versei (2016)

Kállay Eszter: Kéz a levegőben (2020), Vérehulló fecskefű (2023)

Kántor Péter: Halmadár (1981), Grádicsok (1985), Hogy nő az ég (1988), Búcsú és megérkezés (1997), Lóstaféta (2002), Trója-variációk (2008), Megtanulni élni – Versek 1976–2009 (2009), Köztünk maradjon (2012), Valahol itt (2017), Jég-öröm (2019), Elegendő ok (2021)

Karácsonyi Zsolt: A nagy kilometrik (2006)

Karinthy Frigyes összegyűjtött versei (2017)

Kellerwessel Klaus: Hátam mögött a hulló porcelán (2023)

Kemény István: Élőbeszéd (2006), Állástalan táncosnő – Összegyűjtött versek 1980–2006 (2011), A királynál (2012), Nílus (2018), Lovag Dulcinea (2024)

Kemény Lili: Madaram (2011)

Király Levente: Nincs arany közép (2007)

Kovács András Ferenc: Fattyúdalok (2003), Hazatérés Hellászból (2006), Hajnali csillag peremén (2007), Sötét tus, néma tinta (2009), Jack Cole daloskönyve (2010), Bohócöröklét (2011), York napsütése zengő tombolás (2014), Egerek könyve (2015), Requiem tzimbalomra (2019)

Krusovszky Dénes: A felesleges part (2011), Mindenhol ott vagyok (2013), Elégiazaj (2015), Áttetsző viszonyok (2020), Azóta őzike (2021), Életrajzi kísérletek (2024)

Kupihár Rebeka: A heterók istenéhez (2024)

Mesterházi Mónika: Nem félek (2021)

Guillaume Métayer: Türelemüveg (Imreh András, Kemény István, Lackfi János és Tóth Krisztina fordítása, 2018)

Nádasdy Ádám: Elkezd a dolgok végére járni (1998), A rend, amit csinálok (2002), Soványnak kéne lenni (2005), Az az íz (2007), Verejték van a szobrokon – Válogatott és újabb versek 1976–2009 (2010), Nyírj a hajamba (2017),
Jól láthatóan lógok itt (2019), Billeg a csónak (2024)

Oravecz Imre: Héj (1972), Egy földterület növénytakarójának változása (1979), A hopik könyve (1983), 1972. szeptember (1988), Távozó fa (2015), Máshogy mindenki más (2016), Halászóember (2022), A megfelelő nap (2023)

Orbán Ottó: Fekete ünnep (1960), A teremtés napja (1963), Búcsú Betlehemtől (1967), A föltámadás elmarad (1971), Emberáldozat (1973), Szegénynek lenni – Válogatott versek (1974), Távlat a történethez (1976), A világ teremtése és egyéb badarságok (1977), A visszacsavart láng (1979), Az alvó vulkán (1981), Helyzetünk az óceánon (1983), Szép nyári nap, a párkák szótlanul figyelnek (1984), Összegyűjtött versek (1986), A fényes cáfolat (1987), Egyik oldaláról a másikra fordul; él (1992), Hallod-e te sötét árnyék (1996), Lakik a házunkban egy költő (1999), Eszterlánc, Kati-patika (2000), Az éjnek rémjáró szaka (2002), Ostromgyűrűben (2002), Összegyűjtött versei (2003)

Pál Sándor Attila: Düvő (2019), Balladáskönyv (2019), Daloskönyv (2023)

Parti Nagy Lajos: Angyalstop (1982), Csuklógyakorlat (1986), Grafitnesz (2003), Szódalovaglás (2011), Rókatárgy alkonyatkor (2013), Létbüfé (2017), Hadd legyek hűs – Összegyűjtött versek (2023)

Petri György: Amíg lehet (1999), Petri György munkái I. Összegyűjtött versek (2003), Összegyűjtött versek (2018)

Pilinszky János: Aranymadár (1957), Rekviem (1964), Tér és kapcsolat (1975), Válogatott művei (1978, a Szépirodalmi Könyvkiadóval közösen), Összes versei (2015), Wiener Pálnak (2022)

Purosz Leonidasz: Egy férfi sosem hagyja félbe (2019)

Radnóti Miklós: Összegyűjtött versek (2016)

Rakovszky Zsuzsa: Tovább egy házzal (1987), Egyirányú utca (1998), Visszaút az időben – Versek 1981–2005 (2006), Fortepan (2015), Történések (2018), Állapotváltozások – Válogatott versek (2020), Vita élő időben (2023)

Ilma Rakusa: Love after love (Kiss Noémi fordítása, 2016)

Rékai Anett: Menetiránynak háttal (2024)

Schein Gábor: Ó, rinocérosz (2021)

Scherter Judit: Utazás Hiába (2014)

Szabó T. Anna: Nehézkedés (1998), Fény (2002), Rögzített mozgás (2004), Kerge ABC (Tóth Krisztinával és Varró Dániellel és a Csimota Kiadóval, 2008), Villany (2010), Tatoktatok (2012), Kerített tér (2014), Ár (2018), Vagyok – Összegyűjtött versek (2022), Dudorászó (2024), Vigasz (2024)

Szálinger Balázs: A százegyedik év (2008), M1/M7 (2009), Köztársaság (2012), 360° (2016), 361° (2018)

Székely Szabolcs: A beszélgetés története (2021)

Szijj Ferenc: Agyag és kátrány (2014), Igazi nevek (2019), Ritka események (2022)

Szőcs Petra: Kétvízköz (2013), A gonosz falu legszebb lakói (2022)

Takács Zsuzsa: Sötét és fény kora (1988), A letakart óra (2001), Üdvözlégy, utazás! (2004), A test imádása. India (2010), Tiltott nyelv (2013), A Vak Remény – Összegyűjtött versek (2018), Spirálfüzet (2021)

Tamás Zsuzsa: Mit tud a kert (2016)

Tandori Dezső: Egy talált tárgy megtisztítása (1973),
A mennyezet és a padló (1976), Még így sem (1978),
A feltételes megálló – Versek 1976–1980 (1983), Celsius (1984), A megnyerhető veszteség (1988), A Semmi Kéz (1996), A járóbeteg (1998)

Térey János: Ultra (2006), Paulus (2007), Protokoll (2010)

Tóth Kinga: All Machine (2014)

Tóth Krisztina: Porhó (2001), Síró ponyva (2004), Állatságok (2007), Kerge ABC (Szabó T. Annával és Varró Dániellel és a Csimota Kiadóval, 2008), Magas labda (2009), Világadapter (2016), Ünnep (2017), Bálnadal (2021)

Turi Tímea: A dolgok, amikről nem beszélünk (2014), Anna visszafordul (2017)

Vados Anna: Nincs véna (2022)

Várady Szabolcs: Hátha nem úgy van (1988), De mennyire (2019)

Varga Mátyás: Hallásgyakorlatok (2009), parsifal, parsifal (2011), hajnali 3 (2013)

Varró Dániel: Bögre azúr (1999), Túl a Maszat-hegyen (2003), Szívdesszert (2007), Kerge ABC (Szabó T. Annával és Tóth Krisztinával és a Csimota Kiadóval 2008)

Aletta Vid: E mái nap szül (2003)

Vida Kamilla: Konstruktív bizalmatlansági indítvány (2021)

Vörösmarty Mihály: Csongor és Tünde (2021)

Zilahi Anna: A bálna nem motívum (2017)

Tartalom

Arany János
Toldi (részlet)

Babiczky Tibor
Mozaik

Balaskó Ákos
Zártidő

Beck Tamás
Más él benned

Bereményi Géza
Karom kitárva

Bertók László
Platón benéz az ablakon

Bognár Péter
TM-0005/19980518

Brokés Ágnes
[És szinte semmi nem marad…]

Erdős Virág
Párhuzamos életrajzok

Falcsik Mari
Arcképe kölyökkutya korából

Fehér Renátó
A Magyar Irónia Háza

Fekete Ádám
[a kettéfűrészelt cselédszobában]

Fekete Vince
(Nem van sehol)

G. István László
Hetvennegyedik védőbeszéd

Gál Hunor
\ tűzfalon \

Garaczi László
Plazmabál

Grecsó Krisztián
A Kassák utca sarkán

Gressai Ferdinánd
[Az életműről]

Győrffy Ákos
Vízrajz

Halasi Zoltán
Velence I

Hevesi Judit
Skicc

Horváth László Imre
A hajó, ami nőket szállított

József Attila
[Szürkület]

Kállay Eszter
fűszálak

Kántor Péter
Megtanulni élni

Karácsonyi Zsolt
Millimetrik és kilometrik

Karinthy Frigyes
A gyermek mostanában nyugtalan

Kellerwessel Klaus
Virrasztóvers

Kemény István
Fel és alá az érdligeti állomáson

Kemény Lili
(Jelentés a türannosznak)

Király Levente
Éji dal

Kovács András Ferenc
Orpheusz ismét alászáll

Krusovszky Dénes
Csengery utca, ott érjen el

Kupihár Rebeka
nyugat

Mesterházi Mónika
Majdnem

Guillaume Métayer
A negyvenévesek kórusa

Nádasdy Ádám
Elkezd a dolgok végére járni

Oravecz Imre
Távozó fa

Orbán Ottó
Vejnemöjnen, Kosztolányi

Pál Sándor Attila
Hazai ballada

Parti Nagy Lajos
Lövölde tér

Petri György
Mosoly

Pilinszky János
Terek

Purosz Leonidasz
Drága Kishúgom és Anya,

Radnóti Miklós
Este a kertben

Rakovszky Zsuzsa
Párbeszéd az időről

Ilma Rakusa
And Venice

Rékai Anett
Szívből jön

Schein Gábor
Ovidius szabad

Scherter Judit
Talán

Szabó T. Anna
Hajtson a föld

Szálinger Balázs
Költő & hadvezér

Székely Szabolcs
9.

Szijj Ferenc
Véletlenek

Szőcs Petra
Hazugságvizsgáló

Takács Zsuzsa
Ha van lelkünk ugyan

Tamás Zsuzsa
Mit tud a kert

Tandori Dezső
A Semmi Kéz

Térey János
A. B. F. R. A.

Tóth Kinga
Balerina

Tóth Krisztina
A világ minden országa

Turi Tímea
Találkozó

Vados Anna
Átfordul

Várady Szabolcs
Vagy megvolt valóban

Varga Mátyás
sabbato sancto (részlet)

Varró Dániel
Boldogság

Aletta Vid
Parainézis hitvesemhez

Vida Kamilla
Ez a kiadó társadalmi szerepet vállal,

Vörösmarty Mihály
Csongor és Tünde (Az Éj monológja)

Zilahi Anna
Száraz

A kötetben szereplő szerzők Magvetőnél megjelent verseskötetei

MAGVETŐ
KÖNYVKIADÓ ÉS KERESKEDELMI KFT.
www.magveto.hu
www.facebook.com/magveto
magveto.kiado@lira.hu
Felelős kiadó Dávid Anna

Felelős szerkesztő Turi Tímea
Felelős szerkesztő Szegő János
Kézirat-előkészítő Molnár Eszter Edina
Korrektor Hradeczky Moni
Művészeti vezető Pintér József
Műszaki vezető Takács Klári

ISBN 978 963 144 519 0

Forgalmazza
eKönyv Magyarország Kft.

www.ekonyv.hu
Elektronikus könyv Nagy Lajos

Felhasznált betűtípus: Noto Serif – SIL OFL