Görög édekházasságok

Amanda Browning

Talált, süllyedt

Lynne Graham

Betűről betűre

Abby Green

Bosszú görög módra

Minden jog fenntartva. Jelen kiadvány bármely részét tilos a kiadó írásos engedélye nélkül módosítani, sokszorosítani, bármilyen elektronikus vagy gépi formában és egyéb módon közzétenni vagy terjeszteni, beleértve a fénymásolást, felvételkészítést és mindenfajta információtároló vagy -visszakereső rendszert; kivételt képez a kritikus, aki kritikájában rövid szakaszokat idézhet belőle. Ez a kiadvány a Harlequin Books S.A.-val létrejött megállapodás nyomán jelenik meg. Jelen mű kitalált történet. A nevek, személyek, helyszínek és események a szerző képzeletének termékei, vagy fiktív módon alkalmazza őket. Bármely hasonlóság élő vagy halott személlyel, üzlettel, vállalattal, eseménnyel vagy helyszínnel teljes mértékben a véletlen műve, és nem a szerző szándékát tükrözi.

§ All rights reserved. Without limiting the generality of the foregoing reservation of rights, no part of this publication may be modified, reproduced, transmitted or communicated in any form or by any means, electronic or mechanical, including photocopy, recording or any information storage and retrieval system, without the written permission of the publisher, except for a reviewer, who may quote brief passages in a review. This edition is published by arrangement with Harlequin Books S.A. This is a work of fiction. Names, characters, places and incidents are either the product of the author’s imagination or are used fictitiously, and any resemblance to actual persons, living or dead, businesses, companies, events or locales is entirely coincidental and not intended by the author.

© Amanda Browning, 1993 – Vinton Kiadó Kft., 2020

Eredeti címe: Savage Destiny (Harlequin Mills & Boon Romance)

Második, átdolgozott kiadás. (Első megjelenés: 1996)

Magyarra fordította: Bittera Dóra

© Lynne Graham, 1998 – Vinton Kiadó Kft., 2020

Eredeti címe: Married to a Mistress (Harlequin Mills & Boon Presents)

Második, átdolgozott kiadás. (Első megjelenés: 2002)

Magyarra fordította: Kóbor Gabriella

© Abby Green, 2007 – Vinton Kiadó Kft., 2020

Eredeti címe: The Kouros Marriage Revenge

(Harlequin Mills & Boon Modern Romance)

Második, átdolgozott kiadás. (Első megjelenés: 2010)

Magyarra fordította: Harcsa Henrietta

Nyomtatásban megjelent: a ROMANA LEGSZEBB TÖRTÉNETEI 32. számában, 2020

Átdolgozott kiadás

ISBN 978-963-540-181-9

- Kép: Shutterstock

A HARLEQUIN ® és ™ a Harlequin Enterprises Limited vagy a konszern leányvállalatai tulajdonában álló védjegy, amelyet mások licencia alapján használnak.

Magyarországon kiadja a Vinton Kiadó Kft., 2020

- A kiadó és a szerkesztőség címe: 1118 Budapest, Szüret u. 15.

- Felelős kiadó: dr. Bayer József

- Főszerkesztő: Vaskó Beatrix

- Telefon: +36-1-781-4351; e-mail-cím: info@vintonkiado.hu

Kiadónk újdonságairól, a megrendelési lehetőségekről honlapunkon is tájékozódhat:

www.vintonkiadó.hu

Az e-book formátumot előállította:

www.bookandwalk.hu

Amanda Browning

Talált, süllyedt

1. FEJEZET

Alix Petrakos mély lélegzetet vett, mielőtt belépett volna a fényesen kivilágított szállodába. A bál már megkezdődött. Más körülmények között repesett volna az örömtől, hogy itt lehet, de most semmi sem tudta felvillanyozni.

Ismét nehéz és eredménytelen nap állt mögötte, halálosan kimerültnek érezte magát. Legszívesebben otthon maradt volna, de a jó benyomás kedvéért kénytelen volt részt venni ezen a jótékonysági esten.

Kabátját leadta a ruhatárban, és fölment a bálterembe. Méregdrága szalonban csináltatott ruhájában, kézzel varrott olasz cipőjében és a Cartier cégnél vásárolt divatos ékszereivel úgy festett, mint aki a legelőkelőbb divatlapból lépett elő.

Ám tudta, hogy gazdagsága nem tart már sokáig. Ha nem talál beruházót, aki megmenti apja cégét a csődtől, akkor le kell mondania minden fényűzésről. Ez még nem lett volna különösebb tragédia. Nem ragaszkodott sem a szép ruhákhoz, sem a felső tízezer társaságához. Sokkal aggasztóbb volt számára az a veszély, hogy a családi vagyon elvesztése kedvezőtlen hatással volna a saját vállalkozására és tetemes adósságainak törlesztésére.

Alix megállt az ajtónál, végighordozta tekintetét a hullámzó tömegen. Sok vendéget jól ismert, hosszú órákat töltött azzal, hogy elmagyarázza nekik apja lehangoló anyagi helyzetét, és megpróbáljon átmeneti anyagi támogatást kicsikarni tőlük. Azok, akik most megpillantották az ajtóban, gyorsan el is fordították a tekintetüket, és szájuk elé tartott kézzel a Petrakos család súlyos pénzügyi nehézségeiről kezdtek pusmogni.

A lány dühösen összeszorította a száját, és eltökélten belépett a terembe. A felé nyújtott ezüsttálcáról felkapott egy pohár bort, s mosolyogva odabiccentett néhány ismerősének. Bezzeg fél évvel ezelőtt milyen más volt minden! Akkor még nem hordozott ennyi terhet a vállán. Időközben azonban hozzá kellett szoknia, hogy ő viselje apja téves üzleti döntéseinek minden következményét.

– Mitől lepődött meg ennyire? – szakította félbe valaki az elmélkedését. – A patkányok tudvalevőleg elhagyják a süllyedő hajót.

A lánynak elakadt a lélegzete. Azonnal felismerte a mély hangot. Óriási erőfeszítésébe került, hogy megforduljon, és a férfi szemébe nézzen.

– Így van. A patkányok átengedik a terepet az áldozatokra leső keselyűknek – felelte, miközben torkában dobogó szívvel Pierce Martineau-ra emelte a tekintetét. – Úgy hallottam, a cápák is messziről kiszagolják a vért.

Pierce gúnyosan elmosolyodott.

– Nocsak! Nyitott bicskával fogadod a régi kedves ismerőst? Okosabban tennéd, ha letennéd a fegyvert. Manapság nem lehet első pillantásra felismerni az ellenséget. Könnyen eltéveszted a céltáblát, és a végén egy szövetségest találsz ledöfni.

– Még hogy szövetséges! Ne nevettess! Az ellenségem vagy, Pierce, és kizárólag megvetést táplálok irántad. Bocsáss meg, de mostanában nem állok szóba akárkivel. – Ezzel hátat fordított a férfinak, és emelt fővel távozott.

Nem tudta, hová tart, egyedül az érdekelte, hogy amilyen gyorsan csak lehet, megszabaduljon Pierce-től. Egy parányi mellékszobában kötött ki. Itt vette csak észre, hogy egész testében reszket. Miért kellett Pierce-nek épp itt felbukkannia? Nem okozott még elég bajt?

Gyűlölte ezt az embert. Legalább annyira gyűlölte, mint amennyire egykor szerette.

Pierce Martineau a puszta megjelenésével is meg tudta dobogtatni a női szíveket. Sűrű, hollófekete haja, sugárzó kék szeme, érzéki ajka miatt a legvonzóbb férfiak között tartották számon. A lány annak idején elhitte, hogy ő a legszerencsésebb nő a világon, és fenntartás nélkül felkínálta a szívét. Komolyan vette, hogy a férfi szereti.

Alixot még most is mérhetetlen keserűséggel töltötte el ez az emlék, és úgy megszorította a poharat, hogy belefehéredtek az ujjai. Pierce hazudott neki. Kezdettől fogva becsapta.

A pohár szétpattant az erős szorítástól, s a lány halkan felsikoltott. Rémülten meredt a véres tenyerére.

Hirtelen megérezte, hogy nincs egyedül.

– Megvágtad magad? Mutasd! – Pierce választ sem várva ott termett mellette, és megragadta a kezét.

Az érintéstől rég nem érzett bizsergés remegett végig Alix egész testén.

Teljesen megőrültem? – hüledezett, és minden erejét megfeszítve igyekezett leküzdeni az érzéseit.

– Semmiség az egész, csak egy kis karcolás – jelentette ki a férfi, és a szemében különös fény csillant. – Azt hitted, hogy a torkomat szorongatod?

Alix idegesen kapta el tekintetét a férfiról. A kezére nézett, amelyet Pierce bebugyolált a zsebkendőjébe, de már azon is átütött a vér.

– Ha valaki megérdemelné, hogy megfojtsák, az te vagy – közölte fagyosan.

A férfi fölnevetett.

– Ezzel már többen megpróbálkoztak.

– Ismered a mondást: aki fennhordja az orrát, könnyen elesik. Remélem, hogy amikor a te életedben elérkezik ez a pillanat, én is ott leszek.

Egy másodpercre mintha sértődöttség villant volna Pierce szemében, de a hangja gúnyos maradt.

– Nem hasonlítunk egy kicsit a görög tragédiák hőseire? Bosszúvágyó feleség a férje vesztére tör… Ugye örömmel táncolnál a síromon, Alix?

– Volt feleség – helyesbített a lány. Tudta, hogy a férfi csak játszik vele, és esze ágában sem volt belemenni a játékba.

– Ó! Milyen határtalan lelkesedéssel tudod kimondani, hogy volt feleség.

– A házasságunk felbontása volt életem legboldogabb napja.

– Különös – merengett el Pierce. Hangja hirtelen oly lággyá és behízelgővé vált, hogy a lánynak libabőrös lett a háta. – Az esküvőnk napján egész másképp beszéltél.

– Akkor még nem tudtam, milyen alattomos vagy.

A férfi arcáról eltűnt a mosoly.

– Nem volt más választásom.

– Ezt sohasem fogom belátni, és még kevésbé megbocsátani. Egész életemben gyűlölettel és megvetéssel fogok rád gondolni.

Pierce türelmet erőltetett magára.

– Fordulhatnak még úgy a dolgok, hogy hálás leszel nekem.

Alixnak erősen fékeznie kellett magát, nehogy dühében pofon vágja a férfit.

– Miért kellene hálásnak lennem? – érdeklődött csípős hangon. – Talán azért, hogy a halálba kergetted a nagyapámat?

Pierce megrándult, mint akinek az elevenébe találtak.

– Nem tehetek a haláláról – szögezte le higgadtan. – Idős ember volt, és azután, hogy utoljára láttam, még évekig élt.

– Lehetséges. De közelebb sodortad a halálhoz azzal, hogy elvettél tőle mindent, ami számított neki az életben.

– Csupán azt vettem el tőle, ami jog szerint engem illetett. Ennek fejében visszaadtalak neki téged.

Alix keserűen fölnevetett.

– Gyűlöllek és megvetlek.

– Nos, ha te így látod… Ennek ellenére tartogatok számodra valamit, aminek örülnél.

– Előbb vágatnám le a kezem, mint hogy tőled elfogadjak valamit.

– Súlyos szavak. Már majdnem elfeledtem, mennyire szenvedélyes vagy, különösen az ágyban.

Alixban csak úgy forrt a méreg. Jellemző Pierce-re ez az arcátlanság! Képes fölemlegetni, milyen szégyentelenül visszaélt egy ártatlan fiatal lány bizalmával és gyanútlanságával.

– Abban igazad van – húzta el a száját –, hogy hálás lehetek neked valamiért: felejthetetlen és örök értékű leckét kaptam tőled.

– Készséges tanítványom voltál – jegyezte meg halkan a férfi, és Alix tudta, hogy szándékosan érti félre a szavait. – Úgy látom, előnyödre váltak a nálam szerzett tapasztalatok. Elbűvölőbb vagy, mint valaha.

– Remélem, nem várod, hogy megköszönjem a bókot. Valószínűleg előbb fulladnék meg, mint ahogy kimondanám.

Pierce-t láthatóan mulattatta, hogy bosszantja a lányt.

– Talán valóban jobb, ha abbahagyom, mielőtt felrobbansz a dühtől. Csak tudod, nehéz ellenállni a csábításnak. Mindig szerettem a hosszú, szőke hajadat – folytatta a férfi rezzenéstelen arccal. – Sokszor ábrándoztam róla, hogy az ujjaim köré csavarom a tincseidet, miközben szeretkezünk.

Alix összerezzent. Pierce karba fonta a kezét, és sejtelmesen elmosolyodott. Éles szemét nem kerülte el a lány zavara.

– Úgy látszik, mégsem sikerült elfelejtened. Vagy nem ezért jöttél ma egyedül?

– Ha azt képzeled, hogy bármiféle hatalmad van fölöttem, nagyon tévedsz, Pierce Martineau. Azért jöttem egyedül, mert apám beteg. Eredetileg úgy volt, hogy az egész család itt lesz, de mivel anyám őt ápolja, egyedül kellett megjelennem. Sikerült kielégítenem a kíváncsiságodat?

– Részben. Miért nem kísért el valaki? Például egy barátod.

Alix legszívesebben megfojtotta volna egy kanál vízben.

– Nálad förtelmesebb alak a világon nincs. Nyugodtan abbahagyhatod a faggatózást, úgysem válaszolok az kérdéseidre.

A férfi kajánul elvigyorodott.

– Azt hiszem, már mindent megválaszoltál. Ha viszont nincs pasid, akkor mit csináltál az elmúlt öt évben?

– Hogy mit csináltam? Egyedül is remekül megvoltam.

– Azt látom – bólintott Pierce, és végigmérte a lány drága ruházatát, csillogó ékszereit. – Nagy lábon élsz, ami azt illeti. Kitől kaptad ezt a sok csecsebecsét? A papától?

– Magam kerestem meg a pénzt a ruhára, méghozzá kemény munkával. Az ékszereket pedig ajándékba kaptam a huszonegyedik születésnapomra. Talán sajnálod tőlem?

Hirtelen megfordult, kifelé indult volna, de Pierce megmarkolta a csuklóját.

– Ne siess annyira, Alix! Még beszélnünk kell.

A lány megpróbálta kiszabadítani a kezét, de hasztalan.

– Ami engem illet, már épp eleget beszéltem veled.

– Még bele sem kezdtünk, édesem. De úgy látszik, sem a hely, sem az időpont nem megfelelő. Holnap tízkor meglátogatlak az irodádban.

Honnan veszi a bátorságot, hogy csak így befurakodjon az életembe? – méltatlankodott magában Alix.

– Csak nyugodtan. Én úgysem leszek ott. A következő hetekre zsúfolásig megtelt az előjegyzési naptáram.

– Mégis kénytelen leszel szakítani rám egy kis időt. Ellenkező esetben egyetlen név szerepel majd a határidőnaplódban: a csődgondnoké. És ha még ez sem érdekel, akkor itt az ideje, hogy elgondolkozz az alkalmazottaid sorsán. Egyetlen módon mentheted meg őket: úgy, hogy elfogadod az ajánlatomat. – Átható pillantást vetett a lányra, aztán elengedte a kezét. – Holnap látjuk egymást. – Azzal megfordult, és kiment.

Alix ökölbe szorított kézzel nézett utána. Szeretett volna rákiáltani, hogy tűnjön a pokolba, de csak állt ott, mint akinek földbe gyökerezett a lába.

Le kellett nyelnie a keserű pirulát. Tudomásul kellett vennie, hogy önerőből nem tudja megmenteni a zátonyra futott családi vállalkozást. Bármennyire gyűlölte Pierce-t, a családjára és az alkalmazottaira való tekintettel nem utasíthatja vissza az ajánlatát.

Hamarosan otthagyta a báltermet, és átment a kórházba, hogy az intenzív osztályon meglátogassa az apját. Stephen Petrakos három héttel korábban súlyos szívrohamot kapott. Valóságos csoda, hogy egyáltalán életben maradt. Alix csupán ekkor tudta meg, mennyire válságos helyzetben van a kiadó, és azóta sajnos nem sikerült kihúznia a vállalatot a slamasztikából.

Amint belépett a betegszobába, édesanyja fölnézett a kötéséből.

– Szervusz, drágám! Szép volt a bál?

Alix gyengéden arcon csókolta anyját, és mosolyt erőltetett az ajkára.

– Ó, ismered ezeket az unalmas estélyeket. A jótékonykodás nemes dolog, de alapjában véve rém unalmas. Apa hogy van?

– Alszik. Napközben azonban nagyon nyugtalan volt. – Az asszony felsóhajtott: – Ha elmondaná, hogy mi nyomasztja ennyire…

Alix átölelte az anyját.

– Ne aggódj, mama! Én majd mindent elintézek, és azt hiszem, rövidesen jó hírrel szolgálhatok. – Magában őszintén remélte, hogy be is tudja tartani az ígéretét.

Emily Petrakos hálásan mosolygott a lányára.

– Ó, Alix, te valóságos kincs vagy. Nem is tudom, mi lenne velem nélküled. De fáradtnak látszol.

Az utóbbi időben a lány valóban nem pihent túl sokat, és ha ágyba került, akkor is rémálmok gyötörték.

– Nincs semmi bajom, mama, csak ez a mai nap elég kimerítő volt. Ahogy hazaérek, azonnal ágyba bújok. Te is aludj egy kicsit! – Elnyomott egy ásítást, és rápillantott az órára. – Most mennem kell. Holnap megint beugrom. Adj a nevemben is egy puszit apának, és mondd meg, hogy ne aggódjon! Minden megoldódik.

Alix a Chelsea negyedben élt, a folyó közelében, egy apró lakásban. Már az esküvő előtt is itt lakott, s mivel a váláskor semmiféle anyagi követelést nem támasztott Pierce-szel szemben, visszatért régi lakóhelyére.

Sóhajtva lépett be az ajtón, és azonnal bereteszelte. Bement a nappali szobába, kabátját ledobta a kanapéra, s töltött magának egy konyakot. Dideregve kuporodott bele egy karosszékbe, felhúzta a térdét, és átkarolta. A szerelmi életét illetően Pierce-nek igaza volt. A válás óta nem feküdt le férfival. A történtek annyira megviselték, hogy senkiben sem tudott megbízni.

Elgyötörten hunyta le a szemét. Rég nem gondolt Pierce-re, és most váratlanul érte a találkozás. Egyszerre fölelevenedett benne az összes régi emlék, s félő volt, hogy lelkében újra feltámad az emésztő zűrzavar.

Igen, Pierce okos és számító. Szerelemmel áltatta Alixot, aki el is hitt mindent. Látszatboldogságuk egyetlen óra leforgása alatt omlott össze. Az esküvő másnapján Pierce Martineau megmutatta az igazi arcát.

Nehéz nap állt mögötte. Alix voltaképpen csupán fél évre érkezett az Egyesült Államokba. Apja cégének egyik leányvállalatánál dolgozott, hogy még jobban beletanuljon a szakmába, és amikor visszatér Angliába, vezetői munkakört is el tudjon látni a kiadóban.

Ezen az estén apja néhány barátjával színházba ment. Az első szünetben épp a nagyszerű előadásról beszélgetett az egyik kollégájával, amikor megérezte, hogy valaki nézi. Tarkóján szinte bizseregni kezdett a bőre, s valami ellenállhatatlan erő megfordulásra kényszerítette.

Hátranézett, és a rászegeződő acélkék szempár láttán elakadt a lélegzete. Azonnal elfordult, de nem tudott ellenállni, a válla fölött még egyszer visszalesett. Sohasem látott még ilyen vonzó férfit. Tökéletesen állt rajta az öltöny, a jó szabás kitűnően érvényre juttatta izmos alkatát, keskeny csípőjét.

Az idegen abbahagyta a társalgást, és elindult feléje. A lány kővé dermedt.

– Alix, szeretném bemutatni neked Pierce Martineau-t – szólt hozzá Robert Wells. – Jó barátunk. – Majd a férfi felé fordulva hozzáfűzte: – Ez az ifjú hölgy Alix Petrakos. Angliából jött. Az egyik üzlettársunk lánya.

Alix gépiesen felé nyújtotta a kezét.

– Nagyon örvendek – nyögte ki rekedten, de amint Pierce Martineau kezet fogott vele, úgy érezte, mintha áramütés érte volna.

Pierce vonakodva engedte el Alix kezét, de a szemét nem vette le róla.

– Igazán örülök – mondta bársonyos hangon, és Alixnak az az érzése támadt, hogy kettőjükön kívül mindenki eltűnt a teremből. –Petrakos a családi neve? Olyan görögösen hangzik.

– A családom a háború után jött el Görögországból. Áttelepültek Angliába. Édesanyám angol, és én is Angliában születtem – magyarázta izgatottan.

Ebben a pillanatban felcsendült a második felvonáshoz szólító gong. Ekkor a férfi megérintette a karját.

– Meghívhatom vacsorázni az előadás után?

Alix a legszívesebben ugrándozni kezdett volna örömében, de eszébe jutott, hogy Wellsék társaságában jött.

– Nagyon örülnék, de sajnos már lefoglaltunk egy asztalt.

– Egy asztalnál legalább négy szék van – jegyezte meg Olivia Wells szárazon. – Pierce is nyugodtan eljöhet velünk.

– A legnagyobb örömmel! – kapott az ajánlaton a férfi, aki egyetlen másodpercre sem vette le a szemét Alixról. – Akkor nemsokára látjuk egymást – búcsúzott el mosolyogva.

– Uramatyám! – sikkantotta Olivia. – Még sohasem láttam ilyennek ezt a fiút. Azt hiszem, megbabonáztad, Alix.

A lány maga is ezt remélte, s bár sohasem hitt abban, hogy létezik szerelem első látásra, most mégis a saját bőrén tapasztalhatta, mennyire nem volt igaza.

Amikor megpillantotta Pierce-t a kijáratnál, ismét felgyorsult a szívverése.

Vacsora után nem volt kétséges, hogy új ismerőse haza akarja vinni. Így is történt. A lakás bejárata előtt Pierce kivette a kezéből a kulcsot, és kinyitotta az ajtót.

Amint visszaadta, megragadta a lány kezét, és nagyon komolyan a szemébe nézett.

– Alix Petrakos – szólalt meg halk, különös hangon. – Ki gondolta volna, hogy hirtelen megjelensz az életemben, és mindent a feje tetejére állítasz? Talán nem illendő, hogy rögtön az első találkán megcsókoljalak, de nem hiszem, hogy képes lennék ellenállni.

A lélegzetelállítóan szenvedélyes hang azonnal rabul ejtette Alixot.

– Ez randevú volt?

– Az első, amelyet még sok másik követ – fogadkozott Pierce, és magához vonta a lányt.

Alix könnyedén elháríthatta volna a közeledést, de nem akarta. Amint összesimultak, az volt az érzése, hogy megtalálta a helyét. Pierce először az ajkával, majd a nyelve hegyével simogatta a száját. A lányon forróság hullámzott végig. Nem tudott többé uralkodni magán. Leírhatatlan érzések öntötték el, és gátlástalanul viszonozta a csókot. Kifulladva váltak el egymástól. Pierce behunyta a szemét, és mély lélegzetet vett.

– Itt kell abbahagynunk, Alix. Melletted akár egy szent is elveszítené a fejét.

– A szentek nem érdekelnek különösebben – felelte sokatmondó pillantással a lány, és a férfi sóvárgó tekintete láttán újabb remegés futott végig a testén. Életében először kívánt meg egy férfit.

Pierce fölemelte Alix kezét, és megcsókolta.

– A bölcs ember ezen a ponton visszavonul, de ez nagyon nehezemre esik. Velem vacsorázol holnap is, Alix?

A lány lelkesen mondott igent. Nem sejtette, hogy ez az egyetlen szó az egész életét meg fogja változtatni.

Pierce más volt, mint a többiek, akiket Alix eddig megismert. Szívdöglesztően jól nézett ki, ráadásul érdekfeszítően izgalmas társnak bizonyult. Alix tudta, hogy a férfi is kívánja őt. A szenvedélyes csók mindent elárult. Pierce mégsem próbálta meg elcsábítani, és ezzel még rejtélyesebbé tette magát.

Minden vele töltött nap új kalandnak bizonyult. Operába jártak, és előkelő éttermekbe. Máskor mezítláb sétáltak a tengerparton, utána parányi halvendéglőkben vacsoráztak. Alix szinte lubickolt a férfi erotikus kisugárzásában.

Pierce csodásan gyengéd tudott lenni, és az, hogy mindvégig megőrizte az önuralmát, még vonzóbbá tette.

Egyik este a lány úgy érezte, nem tudja tovább elviselni az édes gyötrelmeket, és heves tiltakozásba kezdett, amikor Pierce egy csók után elengedte. A férfi ekkor fölemelte a lány állát, és komolyan a szemébe nézett.

– Csak akkor vagyok hajlandó lefeküdni veled, ha hozzám jössz feleségül. Futó kalanddal nem elégszem meg.

Alixnak elkerekedett a szeme, érezte, hogy örömkönnyek gyűlnek a szemébe.

– El akarsz venni feleségül?

A férfi rámosolygott.

– Mégpedig olyan gyorsan, ahogy csak lehet, mielőtt egyszerűen rád vetem magam.

Alix bizonytalanul fürkészte a férfit.

– Nagyon jól tudod, Pierce, hogy nem muszáj elvenned feleségül.

– Tudom. De mindent vagy semmit. Más nem érdekel. Vagy talán nem akarsz hozzám jönni?

– Már hogyne akarnék! Hiszen tudod, mennyire szeretlek. – A lány túláradó örömmel simult Pierce-hez.

A férfi egy pillanatra habozott, aztán határozott mozdulattal magához ölelte.

– Akkor házasodjunk össze! Amilyen gyorsan csak lehet. Egyetértesz azzal, hogy csak a legszűkebb körben tartsuk meg az esküvőt? Úgy értem, hogy rokonok és ismerősök nélkül.

– Persze hogy egyetértek. A szüleim biztos nem bántódnak meg.

Néhány nap múlva Alix és Pierce Los Angelesben örök hűséget esküdött egymásnak. Tanúnak két járókelőt kértek föl az utcáról. Azután rögtön a repülőtérre hajtottak. Alixot nem zavarta, hogy Pierce-ről szinte semmit sem tud – azon kívül, hogy amerikai és üzletember. Halálosan beleszeretett, és egyszerűen sajnálta volna az időt arra, hogy holmi csekélységeken rágódjon.

Késő este érkeztek meg a férfi New York-i lakásába. A lány izgalommal gondolt az előttük álló éjszakára, de azért egy kicsit szorongott is. Szűz volt, Pierce viszont minden kétséget kizáróan sok tapasztalatot gyűjtött már e téren.

Csak nehogy csalódást okozzak neki! – aggodalmaskodott a lány.

Hagyta, hogy a férfi fölemelje, és átvigye a hálószobába. Az ágyon Pierce simogatni kezdte, lassan kigombolta a ruháját, mintegy felbátorítva, hogy ő is ugyanezt tegye. Alixnak minden félelme elszállt. Amint a férfi ajka gyengéden a melléhez ért, újra fellobbant benne a szenvedély.

Pierce addig csókolgatta, babusgatta, míg a lány kéjes, kígyózó mozdulatokkal el nem nyúlt az ágyon. Minden gátlását feledve magára húzta a férfit, egyértelműen kimutatva, mi után sóvárog.

Pierce felnyögött, és erőteljes mozdulattal beléhatolt. Az apró fájdalmat Alix szinte azonnal elfelejtette, mélyen elmerült a gyönyör hullámaiban, amelynek a csodáiról addig álmodni sem mert. Nemsokára hangosan felkiáltott, mert mind a ketten felértek a csúcsra.

Másnap reggel Alix korán ébredt. Első pillantása a mellette fekvő Pierce-re esett. Határtalan boldogság töltötte el. Csak ki kell nyújtania a kezét, és megismétlődhet a csoda. Pusztán ennek gondolatától is újra forrón megkívánta a férfit. Óvatosan közelebb húzódott hozzá, és mosolyogva átkarolta a derekát. De alighogy megérintette, Pierce ledobta magáról a takarót, és azt mondta:

– Ne nyúlj hozzám!

Alix az első pillanatban annyira megdöbbent, hogy egy hang sem jött ki a torkán. Felült, és csak némán bámulta, amint Pierce felkel, és bemegy a fürdőszobába.

Aztán villámgyorsan kipattant az ágyból, maga köré csavart egy vékony lepedőt, és a férje után futott.

– Mit jelentsen ez? – vonta kérdőre elcsukló hangon. – Egyáltalán nem vagy vicces.

Pierce rátámaszkodott a mosdóra, és szenvtelenül figyelte, amint megtelik vízzel. Azután elzárta a csapot, és lassan megfordult. Kék szeme jegesen villogott.

– Nem is viccnek szántam.

Hogy lehet valaki ilyen kegyetlen? Egy ideig Alix hitetlenkedve nézte a férfit, majd lassan derengeni kezdett neki valami.

– Légy szíves, magyarázd meg… Valami baj van?

A férfi kezében egy pillanatra megállt a borotva, és hátborzongatóan hideg mosollyal felpillantott.

– Miért gondolod, hogy baj van?

Alix most már végleg nem értett semmit.

– Valamit rosszul csináltam, Pierce? Megbántad, hogy elvettél feleségül?

A férfi gunyorosan felkacagott.

– Nem, Alix. Azért vettelek el feleségül, mert feleségül akartalak venni.

– Valami még sincs rendben – próbálkozott a lány újra. – Nem lehet nem észrevenni. De bármiről legyen is szó, mondd el, és megoldjuk! Ha két ember szereti egymást…

Pierce-re ez sem tett különösebb hatást. Rezzenéstelen arccal folytatta a borotválkozást.

– Ki beszél itt szeretetről? Mondtam én valami ilyesmit?

Alixnak mintha szorosra húztak volna egy kötelet a nyakán.

– De én mondtam! Hiszen én szeretlek, Pierce! – dadogta kétségbeesetten.

– Valóban? – A férfi ismét rávillantotta kifejezéstelen tekintetét. Komótosan lemosta magáról a habot, és a törülköző után nyúlt. – Csakhogy végre leesik a tantusz, édesem.

Alix lába annyira elgyengült, hogy meg kellett kapaszkodnia az ajtófélfában.

– De hiszen te is azt mondtad, hogy szeretsz…

– Ha jobban megerőlteted az emlékezetedet, akkor rájössz, hogy semmi ilyesmit nem állítottam.

Alix felidézte az elmúlt napok eseményeit. Amikor szerelmet vallott Pierce-nek, a férfi azt válaszolta, hogy mély érzéseket táplál iránta. Szerelemről valóban nem beszélt.

Tudta, hogy elviselhetetlen lesz az igazság, mégis meg akarta tudni.

– Miért vettél feleségül?

– Hogy miért? Lehet, hogy kissé színpadiasan hangzik, de bosszúból.

A felesége még mindig nem értett semmit az egészből.

– Bosszúból? De hát ennek semmi értelme! Miért akartál volna bosszút állni? Hiszen nem ártottam neked semmit.

A férfi szemében gyűlölet lobbant.

– Nem? Yannis Petrakos unokája valóban nem tud semmiről? Ezt nem fogod elhitetni velem, kedves Alix. Gondolkozz csak el jó alaposan, és rá fogsz jönni. Ha mégsem, akkor megkérdezhetsz engem. Készségesen állok rendelkezésedre. Most pedig szeretnék lezuhanyozni, mert fél kilencig be kell érnem az irodába.

Alix visszavonszolta magát az ágyhoz, és leroskadt rá. Egész testében reszketett, és csupán egyetlen gondolat keringett az agyában: Pierce nem szereti.

Amikor a férfi néhány perccel később előjött a fürdőszobából, Alix még mindig mozdulatlanul, hamuszín arccal feküdt. Pierce csupán futó pillantást vetett rá, és felöltötte méretre szabott, szürke öltönyét.

Alix látta, hogy az arca krétafehér, az ábrázata rideg. Lám, levetette az álarcát, s előtűnt az igazi Pierce Martineau!

Az ajtóból a férfi még visszafordult egy percre.

– A házvezetőnőmet egyébként Mrs. Ransomnak hívják. Ha bármilyen kívánságod van, vele közöld!

Alixnak nem jött ki hang a torkán, de Pierce láthatóan nem is várt választ. Becsukta maga mögött az ajtót.

Amikor nemsokára megjelent a házvezetőnő, és megkérdezte, tálalhatja-e a reggelit, Alix még mindig nem mozdult. Sápadt arcán nem látszott könnyek nyoma, mert nem sírt. De belül emésztő kínok gyötörték. Pierce összetörte a szívét.

– Köszönöm, Mrs. Ransom, nem kérek semmit. Kicsit még fáradt vagyok.

Az asszonyság szélesen elmosolyodott.

– Ez persze érthető, Mrs. Martineau. És szeretnék minden jót kívánni magának és Mr. Martineau-nak.

Alix udvariasan megköszönte a kedvességét, majd Mrs. Ransom eltűnt a konyhában.

A fiatalasszony tehetetlenül megcsóválta a fejét. Vajon mit árthatott a férfinak a görög nagypapa? Alix soha életében nem hallotta Pierce nevét, aki most mégis meg akart bosszulni valamit. Ezért csalta kelepcébe őt. Heteken át udvarolt, elbűvölte, kedveskedett neki, és elhitette vele, hogy szereti. Most pedig, amikor sikerült elejtenie az áldozatát, feltárta valódi énjét.

Alix kétségbeesetten temette a kezébe az arcát. Annyira szerette ezt a férfit! Hogy alázhatta meg ennyire, hogy csaphatta be ilyen embertelenül? Hát jégből van a szíve?

Azután hirtelen új indulat lobbant fel benne: a féktelen düh.

Nem, nem érdemelte meg, hogy így bánjanak vele! Egyszerre azon vette észre magát, hogy fájdalmat akar okozni Pierce-nek. Pontosan olyat, amilyet ő okozott neki. Feltétel nélkül megbízott ebben a férfiban, és az szemérmetlenül visszaélt a bizalmával. Forró könnyek égették a szemét, de eltökélte, hogy egyetlen cseppet sem fog ejteni egy ilyen alakért. Pierce megalázta, de sírni sohasem fogja látni!

Alix visszatért a jelenbe. Félretolta az érintetlen konyakospoharat, és vacogva dörzsölte a karját. Sohasem tudott bosszút állni Pierce-en. Ami akkor történt, csupán a megaláztatások hosszú sorának kezdete volt.

Ezen az estén pedig rájött, hogy még mindig ugyanolyan vonzónak találja Pierce-t, mint régen. Márpedig ez veszélyes, résen kell lennie! Egyszer már kiderült, hogy ebben a férfiban nem lehet megbízni.

Akármilyen terveket kovácsolt ezúttal Pierce, ő óvatos lesz vele. Alix öt év alatt sokat fejlődött, ha úgy tetszik, felnőtté vált. Érettnek tartotta magát, és mindenekelőtt lelkierőre tett szert. Nem fog gyáván megfutamodni. Kiáll Pierce-szel szemben, és nyerni fog!

Ez a gondolat mosolyt csalt az arcára. Ki tudja, talán mégiscsak sikerül bosszút állnia…

2. FEJEZET

Másnap reggel Alix különös gonddal szépítgette magát. Ha Pierce-szel találkozik, csakis előnyére szolgálhat a biztos fellépés. Jól szabott, sötét kiskosztümöt választott ki, s hogy komoly üzletasszony benyomását keltse, apró briliáns fülbevalóit is fölvette, a nyakába pedig egy keskeny, elegáns arany nyakéket akasztott.

Miután átvergődött a forgalmas utakon, leállította a kocsit a cég mélygarázsában, majd felment a lifttel a legfelső emeletre.

A titkárnője – egy középkorú asszony – már dolgozott, amikor megérkezett.

– Jó reggelt, Ruth!

Az asszony mosolyogva felpillantott:

– Jó reggelt, Alix! Hogy van az édesapja?

– Jobban, hála istennek. Kedves Ruth, megkérném, hogy a mai postát egyelőre tegye félre! Tíz órára fontos ügyfelet várok. Ma délelőttre az összes többi tárgyalást le kell mondania.

Ruth előkapta a naptárt.

– Ma délelőttre Mr. Johnsonnal beszéltek meg találkozót, a szakszervezeti vezetővel.

Alix elhúzta a száját. A szakszervezet emberei napok óta komoly fejfájást okoztak neki, de eddig mindig sikerült valahogy leráznia őket.

– Nos, tudom, hogy nem fog neki tetszeni, de sajnos nem megy másképp. Próbáljon másik időpontot megbeszélni vele! Talán délutánra. És mondja meg neki, hogy azért kellett megváltoztatni a programot, mert talán sikerül végre kivergődnünk a kátyúból.

Ruth persze, mint mindenki a vállalatnál, maga is aggódott az állása miatt.

– Ez igaz?

Alix az ajkába harapott.

– Minden attól függ, mit sikerül elérnem ma délelőtt Pierce Martineau-nál.

Ruth arcán halvány mosoly suhant át.

– Ez ugyanaz a Pierce Martineau, akire én gondolok? A férfi a hajózási vállalattól?

Alix mély lélegzetet vett.

– Pontosan.

Ruth izgatottan fészkelődött a székén.

– Akkor lehet, hogy valóban van remény. Mr. Martineau valóságos csodát művelt, amikor pillanatok alatt felvirágoztatta azt a csőd szélén tántorgó vállalatot.

– Nos, ha keres, bent vagyok édesapám irodájában – mondta Alix.

Aktatáskáját az íróasztalára dobta, és átment apja irodájába. Nélküle a szoba lehangolóan üresnek és hidegnek tűnt. Gyengéden végigsimította apja forgószékének finom bőrét, és lassan leereszkedett rá. Az óriási szék mintha el akarta volna nyelni.

Elgondolkodva nézett ki az ablakon. A kiadóban jó munkát végzett, ezzel tisztában volt. Az egész vállalat igazgatásához azonban olyan képességekre lett volna szükség, amelyek belőle hiányoztak. Minden tőle telhetőt megtett, de rajta kívül talán senki nem is tudta igazából, mekkora bajba jutott a cég.

Alixnak nem fért a fejébe, hogyan adósodhatott el ennyire az apja. Erről az oldaláról mindeddig nem ismerte. Az öreg egyre csak bővítette a vállalatot, s egyszerűen tovább nyújtózkodott, mint ameddig a takarója ért. Alixot már a kamatterhek nagyságától is az ájulás környékezte. A helyzet felért egy rémálommal.

Legutoljára a nagyapjának tört bele a bicskája egy üzleti vállalkozásba. A Petrakos Hajózási Vállalat nem képviselt ugyan hatalmas értéket, de ez volt nagyapa minden büszkesége. A cég elvesztése végül is elvette minden életerejét, és sírba vitte.

Elmélázva bámult ki az ablakon. A Petrakos Hajózási Vállalat… Öt évvel korábban még nem is tudott a létezéséről. Sohasem feledi el a napot, amikor Pierce először beszélt neki róla.

Alixot azon a napon ajtócsapódás riasztotta fel a gondolataiból. Rápillantott az órára, és megállapította, hogy már hét is elmúlt. Órák hosszat gubbasztott egy helyben, és Pierce-re várt. Mielőtt elment volna tőle, még egyszer beszélni akart vele.

A férfi megölte benne a szerelmet. Gátlástalanul kihasználta. Tudni akarta, hogy miért. Meg akarta ismerni az igazságot, legyen az bármilyen fájdalmas is.

Balra tőle nyitva állt egy ajtó, mögüle fény szüremlett ki. Óvatosan lépett be a tágas nappaliba. A szoba egyik falát végig függöny takarta, valószínűleg hatalmas, széles ablakok húzódtak meg mögötte. A vastag és puha szőnyeg a legkisebb zajt is elnyelte, a falakat értékes festmények díszítették. Alix azonban olyan ideges volt, hogy nem tudott gyönyörködni az ízléses környezetben.

Hirtelen üveges hangú koccanás rezzentette össze: egy jégkocka hangja, amint belepottyant a pohárba. Pierce a tálalóasztalnál állt, és őt figyelte. Fáradtnak és feszültnek látszott.

– Parancsolsz egy aperitifet vacsora előtt?

A kérdés felért egy arculcsapással. Hogy lehet a mai reggel után úgy tenni, mintha mi sem történt volna?

– Köszönöm, nem kérek – közölte Alix fojtott hangon. Pierce gúnyosan elmosolyodott.

– Gyászolsz valakit?

Alix végignézett magán. Csak most vette észre, hogy tetőtől talpig feketében van. Nem szándékosan öltözött így, egyszerűen elővette az első ruhát, ami a kezébe akadt. A szín mindenesetre kiválóan illett a hangulatához.

– Ma meghalt bennem valami, Pierce, és még mindig nem értem, miért.

– Mrs. Ransom azt mondta, hogy az egész napot a hálószobában töltötted.

Alix elviselhetetlennek tartotta a férje közelségét, de nem mozdult.

– Tudni szeretném, miért tetted ezt – szólt fátyolos hangon. – És mit jelentsen a nagyapámra tett célzás?

Pierce néhány pillanatig mereven nézte, mint aki azon töpreng, vajon Alix valóban nem tudja-e, miről van szó, vagy csak tetteti magát. Azután megvonta a vállát.

– Mindkettőnknek görög vér folyik az ereiben, drága Alix. Az eskü komoly dolog, és én mindig meg is tartom, amit ígérek. Ami pedig Yannis Petrakost illeti, róla szívesen mesélek neked, ha kedvem lesz hozzá.

A lányt annyira felháborította Pierce fensőbbséges modora, hogy legszívesebben ütni-verni kezdte volna.

– Én viszont most akarok megtudni mindent! Istenem, mennyire gyűlöllek!

– Valóban? – Pierce leereszkedő mosollyal nyugtázta az újabb dühkitörést. Ha jól emlékszem, tegnap este még szerettél.

Alix értetlenül meredt a férfira.

– Ha neked annyira fontos az az eskü, miért nem beszéltél velem róla akkor, amikor megismerkedtünk?

– Komolyan kérded? Feleségül kellett jönnöd hozzám, Alix. Máskülönben egyszerűen elmentél volna, és megúsztad volna az egészet.

Mintha tőrt forgattak volna Alix szívében, de nem akarta megkönnyíteni Pierce dolgát. Nem, a büszkeségét nem hagyja eltiporni!

– Most is elmehetek. Vagy talán a foglyod vagyok?

Pierce fagyosan mosolygott.

– Akkor mész el, amikor akarsz. Megkaptam, amire vágytam. Nem volt másra szükségem, csupán arra, hogy a feleségem légy. Márpedig most az vagy, nem igaz? Hivatalosan is, az ágyban is.

Alix arcából kifutott a vér.

– Azért feküdtél le velem, hogy elháld a házasságot?

A férfi megvetően vonta fel a szemöldökét.

– Csak nem tartasz olyan ostobának, hogy nyitva hagyok neked egy kiskaput?

Alixnak hányingere támadt.

– Hogy hihettem azt, hogy szeretlek?

Pierce váratlanul megsimogatta az arcát.

– Honnan tudod, hogy nem szeretsz-e még mindig?

Alix idegesen elrántotta a fejét.

– Már nem érzek irántad szerelmet, Pierce Martineau. Kizárólag gyűlöletet.

– Nos, talán nem is szerelemről van szó. De azért kívánni csak kívánsz! Ne próbáljuk ki?

– Ne merj hozzám nyúlni! – kiáltott fel Alix.

Pierce-nek arcára fagyott a mosoly. Alix el akart rohanni, de Pierce villámgyorsan megragadta, és magához húzta.

Egyik kezével a karját markolta, a másikkal magasra emelte az állát, és váratlanul megcsókolta. Ajka meleg volt, mint előző éjszaka.

Alix megpróbálta kiszabadítani magát. A férfi csókja azonban egyre hevesebbé vált, ajka és nyelve maga volt a csábítás. Amikor Pierce végre elengedte, még mindig az előbbi leereszkedő mosoly ült az arcán.

– Nem is olyan könnyű szakítani, igaz, drágám?

Jól kiagyalta, mivel lehet a legjobban lealacsonyítani valakit, gondolta Alix keserűen.

– Nem hittem volna, hogy ekkora aljasság lakozhat valakiben. Mit akartál bebizonyítani? Hogy még mindig fel tudsz izgatni? De én minden érintésedet utálom, Pierce. Gyűlöllek és megvetlek azért, amit tettél velem.

Közben magát is megvetette, amiért alig tudott ellenállni neki. Felfordult gyomorral fordított hátat, de Pierce utánaszólt:

– Hová mész?

– Vissza a szobámba. Kivárom, amíg hajlandó leszel leereszkedni hozzám.

– Ha meg akarod ismerni az igazságot, akkor gyere vacsorázni! – jelentette ki parancsolóan Pierce, amikor látta, hogy Alix ellenkezni akar.

Bár a férfi közelsége elviselhetetlen volt, a lány meg akarta tudni az igazságot. Leült a kanapéra, és kényszerítette magát, hogy Pierce szemébe nézzen.

– Tölts nekem, légy szíves, egy italt! Azt hiszem, szükségem lesz rá.

A férfi elővett egy üveg martinit, és töltött. Alix óvatosan vette át a poharat, nehogy Pierce kezéhez érjen. Kínos csend telepedett rájuk, ami egészen addig tartott, míg Mrs. Ransom vacsorához nem szólította őket.

Pierce egy ideig baljós tekintettel vizsgálgatta, majd rámutatott a levesre:

– Igazán finom. Legalább megkóstolhatnád.

– Ez most kínálás vagy parancs?

Pierce arcizmai megfeszültek.

– Azt tervezed, hogy halálra éhezteted magad?

– Temiattad? Soha!

– Edd meg legalább a levest! Mrs. Ransom elmondta, hogy egész nap nem ettél. Soha nem állt szándékomban, hogy megbetegítselek.

– Akkor ki kell térned az utamból, vagy el kell engedned, mert a puszta látványodtól rosszul vagyok.

– Ne aggódj, nem akarom a kapcsolatunkat a kelleténél jobban meghosszabbítani. Ha elértem a célomat, soha többé nem kell találkoznod velem.

– Jobb lett volna, ha sohasem találkozom veled – vetette oda Alix.

– Mivel láthatóan egyikünk sem lel nagy örömöt az étkezésben, javaslom, hogy menjünk át a dolgozószobába.

Alix hevesen dobogó szívvel követte a férfit. A barátságos szobát könyvekkel telitömött polcok vették körül, közepén íróasztal, a végében egy kandalló állt, előtte néhány szék. A kandalló melletti szekrényről a férfi levett egy fényképet, és odanyújtotta a lánynak.

– Felismersz ezen valakit?

Alix futó pillantást vetett a megfakult képre. Két fekete öltönyös férfit látott rajta. Egy mólón álltak, a háttérben hajók látszottak. Első pillantásra egyikük sem tűnt ismerősnek, de ahogy közelebbről szemlélte, felismerte az egyik férfit.

– A nagyapám! – kiáltotta meglepetten.

– És mellette az én nagyapám: George Andreas.

– Andreas? Ez görög név. Téged viszont Martineau-nak hívnak.

– A nagyszüleim görögök voltak, de a háború után elhagyták a hazájukat. Kivándoroltak Amerikába. A lányuk, az én anyám, férjhez ment egy amerikaihoz, Lawrence Martineau-hoz. Én már itt születtem. A háttérben látható hajók az Andreas-flottához tartoznak.

– Nem értem. Ezek szerint a nagyszüleink ismerték egymást?

Pierce jeges hangon fölnevetett.

– Ősellenségek voltak. Ennek bizonyítására Yannis Petrakos el is rabolta a nagyapám flottáját.

– Elrabolta? – Alix nyelt egyet, majd visszaadta a képet. – De hát ez nevetséges! A nagyapámnak nincsenek hajói.

– De vannak, kedves Alix. Néhány közülük még mindig valahol Észak-Afrikában rozsdásodik valami dokkban. Az Andreas-flotta maradványai. Csodás hajók, amelyek egykor az Andreas nevet viselték. És Yannis Petrakos nagyon vágyott minderre. Azt találta ki, hogy elveszi feleségül a tulajdonos lányát, s így, mintegy a hozomány részeként, megszerzi a hajókat. A lány azonban már eljegyezte magát, és nem érdeklődött a nagyapád iránt. Ez a lány az én nagyanyám volt, s a házassága révén a hajók a nagyapám tulajdonába kerültek. Petrakos ettől a naptól kezdve mindkettőjüket gyűlölte, és megesküdött rá, hogy nekik és a hajóknak is annyi kárt okoz, amennyit csak tud. Ami nem lehet az övé, az ne legyen másé sem. Végül meg is találta a módját, hogy végrehajtsa alattomos tervét. Okiratokat hamisított annak bizonyítására, hogy a nagyapám annak idején együttműködött a németekkel, majd felajánlotta, hogy kimenti kényes helyzetéből. Közölte vele, hogy ha átadja a hajóit, eltűnnek az okiratok. Ellenkező esetben az egész családot kivégzőosztag elé állítják. És mivel a nagyapám szerette a családját, átíratta a flottáját Petrakos nevére. Mindenét elveszítette, de megfogadta, hogy egy szép napon még visszaszerzi az összes hajót. Kivándorolt Amerikába. Új életet kezdett, új vagyont szerzett. Többször is megpróbálta visszavásárolni, de Petrakos nem adta. Amikor pedig már nem tudott mit kezdeni a flottával, a sorsára hagyta. Röviddel azelőtt, hogy a nagyapám meghalt, megígértette velem, hogy visszaszerzem jogos tulajdonát. Mivel azonban Petrakos nekem sem volt hajlandó eladni a flottát, nem láttam értelmét, hogy fejjel rohanjak a falnak. Más lehetőséget kerestem, és meg is találtam. Te vagy a helyzet kulcsa, Alix. Meg akarom szerezni a Petrakos-flottát, és meg is fogom kapni.

A házi telefon búgása visszahozta Alixot a jelenbe.

– Igen? Mi újság, Ruth?

– Megérkezett Mr. Martineau, Miss Petrakos.

A lány pulzusa felgyorsult.

– Küldje be, legyen szíves! – Hátrasimította a haját, megigazította a ruháját, és máris nyílt az ajtó.

Pierce lépett be. Meg lehetett volna róla mintázni a sikeres üzletember szobrát.

Méretre szabott, szürke öltönye tökéletesen állt rajta, hófehér selyeminge és borvörös nyakkendője kitűnően érvényre juttatta tengerkék szemét, barnára sült arcát, hollófekete haját.

– Jó reggelt, Alix – nyújtotta a kezét.

A lány mély lélegzetet vett. Semmi szín alatt nem szabad elveszítenie a lélekjelenlétét!

– Amint látod, időt szakítottam rád, jóllehet minden pillanatom be van táblázva. Ennek ellenére örülnék, ha nem vennéd igénybe túl sok időmet. Ma még sok tárgyalásom van.

Pierce hanyagul levetette magát egy székre.

– Ülj le, Alix, és ne próbáld mindenáron a szorgalmas kislány benyomását kelteni! Mind a ketten tudjuk, hogy rajtam kívül nem vársz senkit. Mindenkivel beszéltél már, aki segíthetett volna rajtad, de senkinél sem jártál sikerrel.

Alix majd felrobbant a méregtől.

– Nem én hívtalak, magadtól jöttél! – fortyant fel, és gyorsan leült. Közben csendben elátkozta magát, hogy Pierce még mindig ennyire ki tudja hozni a sodrából.

– Hogy van az édesapád?

– Valóban érdekel, vagy csak azért kérded, mert hozzátartozik a közismerten jó modorodhoz? – kérdezte csípősen, mire a férfi vonásai megkeményedtek.

– Nem tudom, mit tanultál az elmúlt öt évben, de jó modort aligha. Pedig tudhatnád, hogy nem szokás beleharapni a kézbe, amely enni ad. Nem kötelességem segíteni neked, és azonnal el is mehetek, ha ez az óhajod.

Alix az ajkába harapott. Pierce-nek igaza van: ha meg akarja menteni a vállalatot, akkor higgadtan meg kell hallgatnia, mit kínál a férfi.

– Bocsáss meg – nyögte ki nagy nehezen.

– Ezek szerint azt akarod, hogy maradjak?

– Van más választásom?

A férfi elégedetten mosolygott.

– Tulajdonképpen nincs. Javaslom, hogy igyunk egy kávét! Minden bizonnyal jót fog tenni neked is.

A lány nem válaszolt, csak a telefon után nyúlt, és megrendelte a kávét. Azután hátradőlt, és nyugalmat erőltetett magára. Pierce-nek nem szabad azt hinnie, hogy most is ugyanolyan könnyű préda lesz, mint öt évvel korábban.

– Azt mondtad, talán tudsz nekünk segíteni – tért rá a tárgyra. – Mit tervezel?

– Ha jól látom a helyzetet, a Petrakos Publishing nyakig ül az adósságban. A megmentéséhez nem pusztán óriási tőkeinjekcióra lenne szükség, hanem arra is, hogy alaposan feltérképezzük és átalakítsuk a cég irányítását. Röviden szólva: először le kell építeni az adósságokat, utána áttekinthető méretre kell karcsúsítani a vállalatot. Igazam van? – Igen – ismerte be Alix. Pierce világosan látja a helyzetet. – Apám beleegyezése nélkül azonban nem járulhatok hozzá a cég átadásához.

– Miből gondolod, hogy át akarom venni a céget?

– Nem vagyok ostoba, Pierce. Mindenki ismeri a módszereidet. Cégeket vásárolsz fel, rendbe hozod, aztán hatalmas haszonnal továbbadod őket.

– Eddig még senki sem panaszkodott. Tisztességes eszközökkel dolgozom. Kifizetem a cégekért a piaci árat, és azután az enyém a kockázat. De neked nem ezt akarom javasolni.

A férfi határtalan nyugalma annyira felidegesítette a lányt, hogy felugrott.

– A csudába! Térj már a lényegre!

– A lényeg, drága Alix, az, hogy hajlandó vagyok kifizetni az adósságaitokat. Ezenkívül kész vagyok arra is, hogy a cég talpra állításához elegendő pénzt bocsássak a rendelkezésedre.

Alix gyanakodva pislogott.

– De hogyan? Az előbb azt mondtad, hogy nem akarod átvenni a céget.

Pierce előredőlt, és átható pillantást vetett a lányra.

– Fején találtad a szöget, kedvesem. Amit ajánlok, az inkább ajándék, semmint hitel. És cserébe valóban elvárok valamit.

– Ajándék? – Alix teljesen összezavarodott. – És mik a feltételeid? Mert bizonyára vannak feltételeid…

Pierce bólintott.

– Igen. Átutalom a pénzt, és hozzáértő igazgatókat ültetek a cég élére. Mindezt azon a napon, amikor ismét hozzám jössz feleségül.

– Feleségül menni hozzád?! – Alix úgy érezte, menten elájul. – Te megőrültél!

Pierce arca kifejezéstelen maradt.

– Ahogy vesszük. Ami azonban a lényeget illeti, ennek nincs különösebb…

– Persze hogy nincs! – vágott közbe Alix dühösen. – Csupán annyi, hogy egy őrülthöz kellene feleségül mennem.

– Azt akarom, hogy a lehető legbölcsebb megoldást válaszd – felelte Pierce higgadtan. – Ez az egyetlen esélyed, Alix. Hogy élsz-e a lehetőséggel, vagy sem, azt neked kell eldöntened.

– Ha azt képzeled, hogy öt évvel a megalázó látszatházasságunk után akár egyetlen pillanatra is fontolóra veszem, hogy még egyszer hozzád menjek, akkor valóban menthetetlen vagy.

– Te üzletasszony vagy, és az ajánlatom tisztán üzleti jellegű.

– Úgy érted, hogy ha férfi lennék, akkor is ugyanezt ajánlanád? – sandított rá a lány. – Milyen érdekes!

Pierce jeges pillantást vetett rá.

– Ne játszd túl a szerepedet! A végén még visszavonom az ajánlatomat.

Alix egyre kényelmetlenebbül érezte magát a bőrében.

– Csodálom, hogy még nem tetted meg. Rád vallana. – Hangja változatlanul csípős volt, pedig tudta, hogy nem kellene Pierce-t tovább ingerelnie. – Öt évvel ezelőtt megtanultam, mihez értenek legjobban a görögök: a gyűlölethez. Annak idején én is megfogadtam valamit, Pierce. Azt, hogy megbosszulom, amit velem tettél.

Egy másodpercre mintha tisztelet villant volna a férfi szemében.

– Nem is vártam mást egy Petrakostól – ismerte be.

– Mégis el akarsz venni feleségül, és segíteni akarsz az apámnak? Valóban azt hiszed, hogy egy Petrakos ad még valamit egy Andreas szavára?

– Ha bölcs vagy, akkor igenis adsz a szavamra, és elfogadod a pénzem – fűzte hozzá Pierce felbőszülve.

Alix fenyegetően az asztalra támaszkodott.

– Bizonyára hülyének nézel azért, mert az ajándék lónak megnézem a fogát. Hallottam a trójai faló történetéről, és tudom, hogy a görögök ajándékával csínján kell bánni. Nem hiszek az önzetlenségedben. Megint kifőztél valamit, hogy megkaparintsd a Petrakos-örökséget.

Pierce alig észrevehetően összerezzent, és Alix diadalittasan nyugtázta, hogy a döfés telibe talált.

– Eleget sértegettél. Vigyázz, hogy mit beszélsz! – felelte indulatosan a férfi. – Ami pedig a szándékaimat illeti, azt gondolsz, amit akarsz. Úgyis csak dacot váltanék ki belőled, ha megpróbálnám befolyásolni a véleményedet. Az igazság az, hogy egyetlen ellenségem volt az életben: Yannis Petrakos. Az ő adósságát azonban kiegyenlítette a flotta.

Alix felháborodottan lépett az ablakhoz. Maga sem tudta, komolyan gondolta-e mindazt, amit Pierce-nek mondott. A férfi sarokba szorította, és ő visszalőtt, ahogy tudott. Támadásai azonban, úgy látszik, leperegtek hajdani férjéről.

– Annak idején csúfosan kihasználtál. Most is ugyanezt akarod tenni – vetette oda szemrehányóan.

– Épp ellenkezőleg: segíteni akarok rajtad.

Alixnak idegenül csengett a saját nevetése.

– Komolyan gondolod, hogy ezt elhiszem, Pierce Martineau? És amint átutaltad a pénzt, mehetek az utamra? Pierce felállt, és Alix mögé lépett. A lányt ismét megcsapta a jól ismert illat, bőrét szinte égette a férfi érzéki kisugárzása.

– Nem – szólt Pierce határozottan. – Ezúttal nem lesz válás. Igazi házasságról van szó.

Alix az ajkába harapott. Csodálatos volt lefeküdni Pierce-szel. Akkor még szerette őt, de azóta minden megváltozott.

– Nagy megelégedésedre szolgálna elvenni egy olyan nőt, akiről tudod, hogy gyűlöl, igaz?

Pierce még közelebb jött, immár a teste melegét is érezni lehetett. A lány tudta, hogy a férfi minden mozdulata mögött számítás rejlik. A célja az, hogy levegye őt a lábáról.

– Lehet, hogy gyűlölsz, Alix, de nem hiszem, hogy ne kívánnál. – Forró lehelete már a lány tarkóját csiklandozta, édesen és borzongatóan. – Jól emlékszem, mennyire felhevültél a karomban.

Nahát, ami sok, az sok! Alix megpördült, és olyan erővel vágta pofon Pierce-t, hogy belesajdult a keze.

– Van bőr a képeden emlékeztetni arra, milyen hiszékeny kislány voltam?! Ekkora aljasságra csakis te lehetsz képes. A válaszom az, hogy nem, Pierce Martineau! Nem és nem! És most hordd el magad, mielőtt behívatom a biztonsági őröket, és kidobatlak!

Pierce magához rántotta a lányt.

– Nem, kis vadmacskám. Addig nem megyek el, amíg be nem bizonyítottam neked valamit.

Keményen rászorította ajkát a lány ajkára, az viszont nem kevésbé keményen szorította össze a fogát. Pierce gyengédebbé vált, nyelvével lágy, kedves, kérlelő mozdulatokat tett. Alix megremegett. Forró vágy árasztotta el, nem tudott tovább ellenállni. Gyengeségét a férfi azonnal kihasználta, és kezét izgatóan a mellére csúsztatta.

Alix teljesen átadta magát a csóknak, sőt viszonozta is a férfi kedveskedéseit. Pierce ekkor elengedte a csuklóját, és úgy magához szorította, hogy a lány félreérthetetlenül megérezte, mennyire kívánja őt a férfi.

Mélyen felsóhajtott. Ó, mennyire vágyott erre! Soha más férfi mellett nem érezte, hogy az egész bensője lángokban áll. Csakis Pierce tudta ezt elérni. Ám hirtelen ráébredt, mit is művel voltaképpen, és mélységes megvetés öntötte el önmaga iránt. Hirtelen megmerevedett, mire Pierce elengedte.

– Még most is úgy gondolod, hogy nem vagy rám kíváncsi? – kérdezte zihálva a férfi.

A lány szégyenkezve elfordult. Mennyire undorodott magától!

– Most menj el! – kérte reszkető hangon.

– Csak akkor megyek, ha mindent rendeztünk. Azt mondtad, bosszút akarsz állni. Mi lehetne nagyszerűbb bosszú annál, mint hogy hozzám jössz feleségül?

A lány erőt vett magán, és a férfira emelte a tekintetét.

– Nem, Pierce. Nem fogom még egyszer hurokba dugni a fejem.

A férfi leült az asztal szélére.

– Rendben. Akkor vizsgáljuk meg a dolgot másik szempontból! Neked arra is gondolnod kell, hogy segíteni akarsz az apádon, és én lehetőséget nyújtok erre. Mennyire fontos ő a számodra? Mennyire tartasz össze a családoddal, azokkal, akiket szeretsz, és akik szeretnek téged?

Hogy kérdezhet ilyesmit? – méltatlankodott magában a lány. Tudja jól, hogy ő minden áldozatra képes lenne a családjáért! Persze, ha visszautasítja az ajánlatot, akkor megfosztja apját az egyetlen lehetőségtől, hogy megmentse a vállalatát.

Alix mindent megpróbált már, hogy elkerüljék a csődöt. Pierce ajánlata volt az utolsó szalmaszál, amit a férfi is nagyon jól tudott. Mi másért csapott volna oda ilyen kegyetlenül a legjobban kiszámított időpontban?

– Szadista! – kiáltott fel keserűen a lány.

Pierce-t ez sem rendítette meg.

– Nem vagyok szadista, csupán reálisan látom a dolgokat. Egyetlen szavadba kerül, és a pénz három napon belül ott van a számládon. Ezzel egy csapásra megoldódik édesapád összes gondja.

– Nem! Sohasem fogadnám el a pénzed!

– Miért nem? A nevem önmagáért beszél – magyarázta Pierce a lehető leghiggadtabban. – Vagy elmesélted apádnak kérészéletű házasságunk történetét?