JOSEPH O’CONNOR – JOHN SEYMOUR

NLP

Segítség egymás és önmagunk megértéséhez Pszichológiai gyakorlatok

Robert B. Dilts előszavával és John Grinder bevezetőjével

Budapest, 2021

Minden gyakorlati idealistának és a kíváncsiság szellemének.

A mű eredeti címe: Introducing NLP

© Joseph O’Connor and John Seymour, 1990

© Bioenergetic Kft., 1996

Átdolgozott kiadás, 2017, 2020

Változatlan utánnyomás, 2022

Kiadja a Bioenergetic Kiadó Kft.

Felelős kiadó: Schneider Gábor

ISBN 978-963-291-595-1

Joseph O’Connor és John Seymour fenntartják a könyv erkölcsi szerzői jogát.

Fordította: Dr. Kazsoki János

Kazsoki Marianna

Kazsoki Gábor

A fordítást az eredetivel egybevetette: Pál Marianne

Felelős szerkesztő: Mezei Katalin

A borítót tervezte: Kabafi Adrienne

Szaklektor: Dr. Biró Gyula, NLP-tréner

Schneider Gábor, NLP-tréner

Egyeseknek, mint a kreatív zeneszerzőknek, több tehetségük van az élethez, mint másoknak. Hatással vannak a környezetükben élőkre, de a folyamat itt el is akad, mert amit tesznek, nem írható le technikai kifejezésekkel, annak legnagyobb része nem lévén tudatos. Valamikor a távoli jövőben, amikor kultúránkat már tökéletesebben felderítettük, lesz majd egy megtanulható, különböző emberekre, különböző munkakörökre és kapcsolatokra, időre, helyre, munkára és játékokra vonatkozó leírás, mintegy zenei partitúra. Ma is látunk sikeres és boldog embereket, akik önmaguk számára kielégítő és produktív tevékenységet végeznek. Milyen észbeli, alkati jellemzők, mely eltérések és minták különböztetik meg életüket a kevésbé szerencsésektől? Olyan eszközökre van szükségük, mellyel az élet élvezetesebbé tehető, véletlenszerűsége csökkenthető.

Edward T. Hall

A néma nyelv

Tartalom

Robert B. Dilts előszava

John Grinder bevezetője

Bevezetés

Bevezetés a második kiadáshoz

1. FEJEZET

Meghatározza a kontextust és bemutatja az NLP alapelveit: hogyan jutunk el jelenlegi valóságunkból oda, ahová érkezni akarunk; célok; kommunikáció; hogyan létesítsünk összhangot, és hogyan fejlesszük ki saját módszerünket a világ megértéséhez.

Mi a Neuro-Lingvisztikus Programozás?

Santa Cruz, 1972

Santa Cruz, 1976

Térképek és szűrők

Tanulás, felejtés és újratanulás

A tanulás négy szakasza:

A háromperces szeminárium

Eredmények

Jelen állapot és kívánt állapot

Kommunikáció

A kommunikáció értelme a kapott válasz

Összhang (Rapport)

Igazodás és vezetés (Pacing és Leading)

2. FEJEZET

Azzal foglalkozik, hogyan használjuk érzékszerveinket belső gondolkodásra; hogyan függ össze a nyelv és a gondolkodás, és hogyan tudhatjuk meg, mi módon gondolkodnak mások.

Az észlelés kapui

Reprezentációs rendszerek

Előnyben részesített reprezentációs rendszerek

A nyelv és a reprezentációs rendszerek

Érzékletes szavak

A vezető rendszer

Szinesztézia, átfedés és fordítás

A szemmozgás jelzései

Egyéb jelzések

Szubmodalitások

3. FEJEZET

Tudatállapotunkkal foglalkozik; hogyan idézhetjük fel és használhatjuk akaratlagosan ezeket az ingereket vagy rögzítéseket erőforrásokkal teli tudatállapotunkhoz való hozzáférésre.

Fiziológiai állapotok és érzelmi szabadság

Állapot kiváltása

Kalibrálás

Rögzítések (Anchors)

Erőforrások rögzítése

Rögzítések láncolása

Rögzítések összeolvasztása

A személyes élettörténet megváltoztatása

Jövőbe lépés (Future Pacing)

Új magatartás kialakítása (New Behaviour Generator)

4. FEJEZET

Arról szól, hogyan gondolkozzunk rendszerekben, az egyszerű ok–okozati kapcsolat helyett. Tartalmazza Robert Dilts néhány újabb munkáját: hogyan illik össze a környezet, a magatartás, a képességek, a meggyőződések és az identitás.

Hurkok és rendszerek

Tanulási ciklusok

A kudarctól a visszacsatolásig

A tanulás szintjei

A valóság leírásai

Háromszoros leírás

Robert B. Dilts egyesített NLP-tere

Meggyőződés, hit

5. FEJEZET

Azt tárgyalja, hogyan korlátozza a nyelv a tapasztalást, és hogyan léphetünk túl ezeken a korlátokon. A Meta modell-minták használata az útja a kulcskérdések felvetésének, annak tisztázására, mi az, amit mások mondanak.

Szavak és jelentések

Hangos gondolkodás

Értelmet adni a szavaknak – a meta modell

Mindent kimondani – a mély szerkezet

Határozatlan főnevek

Határozatlan igék

Összehasonlítások

Vélemények, ítéletek

Nominalizáció

A lehetőséget kifejező modális operátorok (módbeli formánsok)

A szükségességet kifejező modalis operátorok

Univerzális mennyiségjelzők

Összetett egyenértékűség

Előfeltevések

Ok-okozat

Gondolatolvasás

6. FEJEZET

Hogyan használjuk a nyelvet olyan művészi homállyal, hogy az összhangban legyen mások tapasztalatával, lehetővé téve számunkra a tudattalan erőforrásaikhoz való hozzáférést – ez a világhírű hipnoterapeutáról, Milton Ericksonról elnevezett Milton-modell. Metaforák; a tapasztalat jelentésének megváltoztatása, és az idő szubjektív érzékelése.

Kifelé irányuló figyelem és befelé fordulás

A Milton-modell

Igazodás és vezetés (Pacing és Leading)

A jelentés keresése

A tudatos értelem elterelése és hasznosítása

A bal és a jobb agyfélteke

Hozzáférés a tudattalanhoz és az erőforrásokhoz

Metafora

A herceg és a varázsló

Átkeretezés és a jelentés átalakítása

Összefüggésbeli keretváltás

Tartalmi keretváltás

Szándék és magatartás

A hatlépéses keretváltás

Idővonalak

Időben és időn keresztül

Az idő megjelenése a beszédben

7. FEJEZET

További NLP-mintákat tár fel; a konfliktus, az illeszkedés, az értékek és a rugalmasság üzleti összefüggésben. Hogyan tehetjük hatékonyabbá az értekezleteket, és hogyan érhetünk el megegyezést nehéz helyzetekben.

Konfliktus és kongruencia

Kongruenciajelünk azonosítása

Saját inkongruenciánk jelének azonosítása

Értékek és kritériumok

A kritériumok hierarchiája

Kígyók és létrák – felfelé és lefelé haladás

Metaprogramok

Eladás

Keretek

Megbeszélések

Alku

8. FEJEZET

Az NLP szerepét vizsgálja a terápiában és a személyes változásban; három klasszikus NLP-technika: a „Huss!” minta, a fóbiakezelés és a belső konfliktus feloldása.

Pszichoterápia

Elsőrendű változás

A fóbia gyógyítása

A „Huss!” minta

Másodrendű változás

Belső konfliktus

9. FEJEZET

Ez a fejezet gondolkodási stratégiánkról szól. Néhány gyakorlati példát ír le, köztük a híres NLP-helyesírási stratégiát, a zeneimemória-stratégiát és azt a kreativitási stratégiát, amelyhez Walt Disney szolgált modellként.

Tanulás modellképzés útján

Hogyan kezdődött az NLP-modellezés?

Modellezés

Meggyőződések

Fiziológia

Stratégiák

Sikerrecept

Zenei stratégia

Emlékezési stratégia

Helyesírási stratégia

Stratégia a kreativitáshoz

Vissza a modellezéshez

NLP, modellezés és gyorsított tanulás

Felhasználói útmutató

EPILÓGUS

Rövid töprengő elmélkedés arról, hogyan tükrözi az NLP kultúránk változását, és a gondolataink belső világában végbemenő változási folyamat hogyan tükrözi a külvilágban bekövetkező változás növekvő sebességét.

HIVATKOZÁSI FEJEZET

Gyakorlati információk és tanácsok NLP-könyvek és -tanfolyamok kiválasztásához.

Az NLP-tréning kiválasztása

A Szerzőkről

Előszó

Mindig öröm látni, ahogy elkötelezett NLP-tanulók kibontakoztatják tehetségüket. A Joseph O’Connor–John Seymour szerzőpáros kitűnő művében közérthető formában mutatja be az NLP alapelveit és eszközeit. A könyv élvezhető társalgási stílusban, ugyanakkor az igényesség jegyében íródott, megőrizve az ismertetett anyag gazdagságát. A szerzők eleget tettek Albert Einstein híres mondásának: „Mindent le kell egyszerűsíteni, amennyire csak lehet, de nem jobban.”

Ennél is fontosabb, hogy a könyv az NLP alapjai mellett az újabb fejlesztéseket is áttekinti. Gratulálok a szerzőknek, amiért segítenek előkészíteni a terepet az NLP számára!

Robert B. Dilts

Santa Cruz, Kalifornia

1989. december

BEVEZETŐ

Az értelmes emberek önmagukat alakítják a világhoz.

Az esztelen emberek a világot alakítják önmagukhoz.

Ezért függ minden haladás esztelen emberektől.

George Bernard Shaw

Az írott történelemben a legújabb csodaszert ajánló reklám, a diplomata és a hitvédő egyházatya megnyilvánulásainak keveréke. Hogyan is lehetne másként?

Gregory Bateson (biológus, az NLP kidolgozói többek között az ő munkásságából merítettek – a szerk.) óv a technológia halálos háromszögétől, úgymint a természetes élőkörnyezetet (például az Amazonas-völgyi őserdő) mesterséges környezettel való helyettesítése (például New York utcái), valamint a tudattalan folyamatok egyensúlyát nélkülöző tudatos tervezés. Tom Malloy A pirkadat függönye című kitűnő regényében helyesbíti Charles Darwin megállapítását: Darwin a „legügyesebbek túléléséről” beszélt, és Malloy szerint kisebb hibát követett volna el, ha azt mondja: „az ügyes szerelők túlélése”. (Lefordíthatatlan szójáték: „the survival of the fittest” a legügyesebb túlélése, és a „the survival of the fitter” a szerelő túlélése – a fordító megjegyzése.)

Ők ketten, O’Connor és Seymour, arra vállalkoztak, hogy a hallatlan kalandból összefüggő történetet alkossanak. Egyszerre volt bizarr és csodálatos volt a dzsungel, melyen Richard és én vizsgálataink során áthatoltunk. Ez a két finom és jó szándékú ember egy tiszta, gondozott angol rózsakertbe nyújt Önöknek bepillantást. Mind a dzsungelnek, mind a rózsakertnek megvan a maga sajátos vonzereje.

Amit most elolvasni készülnek, soha nem történt meg, de ésszerűnek tűnik – még számomra is.

John Grinder

1989. december

BEVEZETÉS

Ez a könyv a Neuro-Lingvisztikus Programozás, az NLP területén szolgál bevezetőként és útmutatóként. Az NLP a kiválóság művészete és tudománya. Annak vizsgálatából ered, hogy egyes emberek miként képesek csúcsteljesítményt nyújtani a különbözőbb területeken. Azokat a kommunikációs készségeket, melyekkel ezek az emberek rendelkeznek, bárki elsajátíthatja, s ezáltal a magánéletében és a hivatásában egyaránt növelheti hatékonyságát.

A könyv e kiváló készségek elsajátításának azon modelljeit írja le, melyeket az NLP fejlesztett ki a kommunikáció, az üzleti élet, az oktatás és a terápia területén. E modellek alkalmazása gyakorlati eredményeket hoz, az NPL befolyása világszerte, számos szakterületen egyre nő.

Az NLP folyamatosan fejlődik, újabb és újabb ötleteket ébreszt. Mi, a szerzők tudatában vagyunk annak, hogy ezzel ellentétben a könyvek lezártak és statikusak. Minden szöveg egyben vallomás is a korról, amelyben íródott. Pillanatfelvétel a tárgyról. Az viszont, hogy valaki holnapra megváltozik, még nem ok arra, hogy ne fényképezzük le ma.

Tekintsék ezt a könyvet úgy, mint új területek felfedezésének és egy életen át tartó, izgalmas utazás első lépését. A mű a szerzők személyes felfogását mutatja be az NLP-ről, azaz nem tekinthető a szakkönyvek definitív vagy hivatalos változatának. Az NLP természetéből adódóan ilyen változat soha nem is jöhet létre. Jelen könyv útmutató, és hosszasan mérlegeltük, mi kerüljön bele és mi maradjon ki belőle. Az eredmény az anyag rendszerezésének egyik lehetséges módja.

Az NLP az ember egyedi élettapasztalatainak egyik lehetséges struktúra-modellje. Az emberi gondolkodás és kommunikáció fantasztikus és csodálatos bonyolultságáról többféle módon vélekedhetünk, azt többféle módon rendszerezhetjük. Az NLP ezen módok egyike. Reményeink szerint azáltal, hogy a könyvet ketten írtuk, az NLP bemutatása egyfajta térbeli dimenziót is nyer, ami egyetlen szerző esetén megvalósíthatatlan. A mélységet úgy érzékeljük, hogy mindkét szemünkkel a tárgyra összpontosítunk. Félszemmel nézve a világ kétdimenziós.

Az NLP olyan tudati állásfoglalást és a világban való létezésmódot képvisel, mely könyvben nem adható át teljes mértékben, bár a sorok közt olvasva bizonyos fokig megragadható. Egy csodálatos zenemű élvezete abból ered, hogy hallgatjuk, és nem a kottaolvasásból.

Az NLP gyakorlati gondolkodásmód. A hatékony gondolkodás és cselekvés modelljeinek, eszközeinek és technikáinak készlete. Célja a hasznosság, a választási lehetőségek számának növelése és az életminőségének javítása. A könyv tartalmára vonatkozó legfontosabb kérdések: „Hasznos? Működik?” Próbáljuk ki, és döntsük el, mi a hasznos, és mi az, ami működik. Még fontosabb meghatározni, hogy mely ponton nem működik, és addig változtatni, amíg végül is működik. Ez az NLP szelleme.

Sok emberrel folytatott beszélgetés alapján az NLP iránt érdeklődővé válók igényét szerettük volna kielégíteni ezzel a könyvvel. Ebben a szellemben fogtunk hozzá az NLP területét áttekintő könyv megírásának. Szeretnénk megosztani az Olvasóval azt az izgalmat, amit a más emberek gondolkodásmódjába való betekintés és a lehetséges változások felismerése jelentett számunkra. Az NLP számos igen hasznos készséget, mintát és technikát mutat be oly módon, hogy azokat változó világunkban könnyen alkalmazhassuk. Az első olvasás után referenciakönyvként használható. Gyakorlati útmutatóként szolgál a speciális érdeklődésünknek, alkalmazási területeinknek megfelelő más NLP-könyvek vásárlásához. Emellett segítséget nyújt abban is, hogy választani tudjunk a különböző NLP-tréningek és -tanfolyamok között.

A feladat olyannyira lenyűgöző, hogy – ismerve az NLP „meghatározhatatlan nyilvánosságát” –, egyikünk sem merte egyedül vállalni. Erőforrásaink egyesítése bátorságot adott. Vállalkozásunk olyan mértékben lesz sikeres, amilyen mértékben Önök hasznosnak találják a könyvet.

Különösen arra szeretnénk Önöket bátorítani, hogy vizsgálják tovább az NLP területét, használják ezeket az erőteljes elveket becsülettel, önmaguk és mások iránti tisztelettel, több választási lehetőséget és boldogságot teremtve magánéletükben és hivatásukban, valamint mások életében.

Eredetileg egy fejezetnyi történetet szerettünk volna közölni arról, hogyan fedezték fel különböző emberek az NLP-t, és milyen tapasztalatokat gyűjtöttek annak alkalmazásáról. Azonban hamarosan úgy döntöttünk, hogy ez nem működik: a másodkézből kapott tapasztalatok szórakoztatók lehetnek, hatásuk azonban csekély. Ehelyett az NLP szellemének megfelelően arra biztatjuk Önöket, hogy alkossák meg saját fejezetüket az NLP használatának érdekes tapasztalatairól.

Az NLP-t „élőben” a legjobb megtapasztalni. Olvassa végig az „étlapot”, és ha tetszik, amit olvasott, élvezze az ízeket!

A fénykép sohasem maga az ember.

A kezdő lépés sohasem maga az utazás. A partitúra nem a hangzás.

Nincs varázslat, csak varázslók és emberi érzékelés.

Köszönetnyilvánítás

Sok embernek szeretnénk megköszönni a tőlük kapott inspirációt és a könyv megírásához nyújtott segítséget.

Először is tisztelettel és elismeréssel adósunk az NLP megalapítóinak, Richard Bandlernek és John Grindernek.

Külön szeretnénk köszönetet mondani John Grindernek a kézirat elolvasásáért, a sok hasznos visszajelzésért, melyet beépítettünk a könyvbe, valamint a bevezető megírásáért.

Szintén tisztelettel és elismeréssel adózunk az elvek továbbfejlesztőinek, elsősorban Robert B. Diltsnek, aki fontos szerepet játszott abban, hogy az elmúlt évtizedben az NLP számos irányban fejlődött. Köszönet és megbecsülés Robertnek, hogy engedélyezte a stratégiákról és az egyesített térről szóló anyaga felhasználását. Ő különösen sokat segített, megosztotta velünk gondolatait, és nagyszerűen inspirált.

David Gaster ugyancsak sokat segített nekünk és bátorított minket. Köszönjük, David, szerezzen mindig örömöt a repülés!

Szeretnénk megköszönni Sue Quilliamnek és Ian Grove-Stevensonnak, hogy induláskor a helyes pályára állítottak.

Köszönet Norah McCullagh-nek a sok gépelésért, Francis Vine-nak a kutatásokért, Michael Breennek az NLP-könyvekre vonatkozó tájékoztató összeállításában nyújtott segítségért, Carole Marie-nek és Ruth Trevennának pedig a javaslatért és a bátorításért, amit a nehéz időkben kaptunk tőlük.

Sok köszönet Eileen Campbellnek és Elizabeth Hutchinsnak (Thorsons kiadó) a támogatásért és törődésért.

Köszönet a John Fowles und Anthony Sheil Associates Ltd.-nek, mert megengedték, hogy idézzük „A herceg és a varázsló”-t John Fowles The Magus (A mágus) című munkájából, ami a Jonathan Capes and Sons kiadásában jelent meg.

Végül hálával tartozunk a könyv megírását megkönnyítő csodálatos Macintosh számítógép feltalálóinak.

Joseph 0’Connor

John Seymour

1989. augusztus

BEVEZETÉS A MÁSODIK KIADÁSHOZ

Már a legelején szándékunk volt a könyv módszeres korszerűsítése. Szeretnénk lépést tartani az NLP-vel, mely mindinkább kiterjeszti és folyamatosan változtatja határait. Lényegéből adódóan sohasem válik statikussá. Így nagy örömmel dolgoztunk ezen az új kiadáson. Az eredeti kiadás révén sokak álmai valósulhattak meg, és a visszajelzések szerint nagy vonalakban sikerült elérni a célunkat: a könyv megalapozott és hasznos bevezetésként és áttekintésként szolgál. Reméljük, az új kiadással újabb álmok válhatnak valóra.

Számos kisebb és néhány nagy változtatást eszközöltünk. Reményeink szerint az előbbiek jelentős különbségeket eredményeznek és növelik a könyv színvonalát. Nagy változást jelent az új kiegészítő anyag, valamint az átdolgozott Források fejezet. Önálló fejezetet szenteltünk a metaprogramoknak. Ezek a minták egyre inkább előtérbe kerülnek, különösen üzleti összefüggésben, amit a könyvnek tükröznie kell. Kiegészítettük a Meggyőződések fejezetet, valamint az utolsó fejezet Modellezés részét. Szeretnénk megköszönni Michael Neillnek, hogy mindkettőben részt vett.

A könyv fő szövegét nehezebb volt megváltoztatni, mint gondoltuk volna. Az NLP olyan, mint a hologram. Minden rész kapcsolatban áll az összes többivel. Rendszermodell. Amilyen mértékben tükrözi a könyv a rendszer jelleget, olyan mértékben kellett az egyik rész változtatásának megfelelően a többit is változtatni. A visszhang végigfutott az oldalakon, és legombolyodott a gombolyag (hogy keverjük a metaforákat).

Az NLP terjedése ellenére két alapelv állandó marad. Az első: az NLP azt jeleníti meg, ami az emberekben elbűvölő. Hogyan teszik azt, amit tesznek? A második a modellezés eszközeire vonatkozik: a kiválóságot kell keresnünk a világban, hogy azt modellezhessük és alkalmazhassuk. A kiválóság mindenütt jelen van, néha olyan nyilvánvalóan, hogy természetesnek vesszük. Az NLP a rendelkezésünkre álló választási lehetőségek állandó növeléséről szól, arról, hogy a dolgokat tetteken és tapasztalatokon keresztül értjük meg, nem azáltal, hogy gondolkozunk róluk.

Szeretnénk köszönetet mondani Jay Erdmannek és Michael Neillnek a segítségükért. Köszönjük a segítséget az Anchor Point Magazine munkatársának, Michael Phillipsnek is. Köszönet Lia Putticknak, aki a szerkesztőnk volt a Thorson kiadónál. Végül köszönetet mondunk minden barátunknak, aki visszajelzéseivel és javaslataival hozzájárult az átdolgozott kiadáshoz. Kérjük Önt is, kedves Olvasó, hogy ha van kedve, ossza meg velünk gondolatait. Címünk a könyv végén található.

Joseph O’Connor

John Seymour

London, 1993. január

1. FEJEZET

Mi a Neuro-Lingvisztikus Programozás?

Amikor azon tűnődtem, hogyan kezdjem ezt a könyvet, visszaemlékeztem egy néhány nappal korábbi találkozásra az egyik barátommal. Jó ideje nem láttuk egymást, és a szokásos üdvözlések után megkérdezte tőlem, mivel foglalkozom. Mondtam, hogy könyvet írok.

„Nagyszerű!” – mondta. – „Miről szól?”

Gondolkodás nélkül rávágtam: „A Neuro-Lingvisztikus Programozásról.”

Rövid, jelentőségteljes csönd után azt mondta: „Köszönöm, neked is! És hogy van a család?”

Bizonyos értelemben a válaszom egyszerre volt jó és rossz is. Ha célom a beszélgetés megszakítása lett volna, akkor tökéletesnek mondható. Ez a könyv valóban az eszmékhez és emberekhez kötődő Neuro-Lingvisztikus Programozásnak nevezett gondolkodásmódról szól. A barátom azonban olyan formában szerette volna hallani, hogy mit csinálok, hogy azt ő is megértse. Válaszomat azonban semmilyen általa ismert dologhoz nem tudta kapcsolni. Nem az ő igazi kérdésére vonatkozott.

Mi is hát az NLP? Milyen fogalmat takar ez a címke? A következő hasonló kérdésre azt válaszoltam, hogy könyvem annak tanulmányozásáról szól, hogyan válnak emberek kiemelkedővé különböző területeken, és ezek a minták hogyan taníthatók meg másoknak.

Az NLP a személyes kiválóság művészete és tudománya. Művészet azért, mert mindenki egyedi személyiségét és stílusát viszi bele abba, amit csinál, és ez szavakkal vagy technikákkal nem ragadható meg. Tudomány azért, mert létezik módszer és folyamat azoknak a mintáknak a felderítésére, amelyeket a kiemelkedő egyének kiemelkedő eredmények elérésére használnak. Ezt a folyamatot nevezzük modellelemzésnek, és az így feltárt mintákat, eszközöket és technikákat egyre nagyobb mértékben használják a tanácsadásban, az oktatásban és az üzleti életben egyaránt, a hatékonyabb kommunikáció, a személyes fejlődés és a tanulás gyorsítása érdekében.

Tett-e Ön valaha valamit olyan elegánsan és hatékonyan, hogy még a lélegzete is elállt? Előfordult, hogy igazán el volt ragadtatva attól, amit csinált, és csodálkozott, hogy hogyan is vitte véghez? Az NLP megmutatja, hogyan értheti meg és modellezheti saját sikereit úgy, hogy sokkal több ilyen pillanatot élhessen át. Ezzel a módszerrel felfedezheti és kibontakoztathatja személyes géniuszát, a legjobbat hozhatja ki önmagából és másokból.

Az NLP a kívánt eredmények elérésének gyakorlati eszköze, alkalmazása során a folyamatban részt vevők számára is értékeket hozunk létre. A kiváló és az átlagos közti különbséget tanulmányozza. Az oktatás, a tanácsadás, az üzleti élet és a terápia egyaránt rendkívül hatékony technikáit dolgozza ki.

Santa Cruz, 1972

Az NLP-t John Grinder és Richard Bandler indította útjára a hetvenes évek elején. John Grinder akkoriban a Kaliforniai Egyetemen, Santa Cruzban, a nyelvészeti fakultás tanársegédje volt, Richard Bandler pedig ugyanott pszichológus hallgató. Richard Bandler intenzíven érdeklődött a pszichoterápia iránt is. Három kimagasló terapeutát tanulmányoztak: Fritz Perlst, az újító pszichoterapeutát, az alaklélektannak (gestalt) nevezett terápiás iskola megteremtőjét, Virginia Satirt, a kiváló családterapeutát, aki számos esetben oldott meg olyan súlyos családi konfliktusokat, melyek sok más terapeuta szerint kezelhetetlenek voltak, valamint Milton Ericksont, a világhírű hipnoterapeutát.

Bandler és Grinder nem szándékozott új terápiás iskolát indítani, csak a kiemelkedő terapeuták által használt mintákat kívánta azonosítani és másoknak továbbadni. Nem elméletekkel foglalkoztak, a sikeres terápia gyakorlatban is működő és tanítható modelljeit alkották meg. Az általuk modellezett három terapeuta igen eltérő személyiség volt, mégis meglepően hasonló alapmintákat használtak. Bandler és Grinder kiszűrték ezeket a mintákat, s finomítottak rajtuk. Létrehozták a hatékony kommunikációra, a személyes változásra, a gyorsított tanulásra alkalmas elegáns modellt, ami természetesen az életet is élvezhetőbbé teszi.

Kezdeti felfedezéseiket négy, 1975 és 1977 között kiadott könyvben írták le: A mágia struktúrája I. (Nyelv és terápia) és II. (Kommunikáció és változás), valamint Milton Erickson hipnotikus technikáinak mintái I. és II. Azóta az NLP irodalma egyre gyarapodik. Abban az időben John és Richard közel éltek Gregory Batesonhoz, a brit antropológushoz, aki a kommunikációiról és a rendszerelméletről írt. Bateson sok témában, a biológia, a kibernetika, az antropológia és a pszichoterápia területén publikált. Elsősorban a skizofrénia kettős kötés-elméletének kifejlesztése tette ismertté. Alapvetően járult hozzá az NLP létrejöttéhez. Hogy milyen hatást gyakorolt rá, talán csak mostanában kezd világossá válni.

Ebből a két kezdeti modellból kiindulva az NLP két, egymást kiegészítő irányba fejlődött. Az egyik a bármilyen területen megnyilvánuló kiválóság mintáinak felderítési módszere. A másik a kiemelkedő emberek által alkalmazott gondolkodásmód és kommunikáció hatékony módszere. Ezek a minták és eszközök önmagukban is alkalmazhatók, de visszahatva erősítik a modellezési folyamatot is. John és Richard 1977-ben Amerika-szerte sikeres nyilvános szemináriumokat tartott. Az NLP gyorsan terjedt, Amerikában a mai napig több mint 100 ezer ember végezte el az NLP-tréning valamely változatát.

Santa Cruz, 1976

John és Richard 1976 tavaszán a Santa Cruz fölötti hegyekben, egy kis faházban foglalták össze felfedezéseiket és eredményeiket. A 36 órás maratoni ülés vége felé kinyitottak egy üveg kaliforniai vörös bort, és feltették maguknak a kérdést: „Mi az ördögnek nevezzük el ezt az egészet?”

Az eredmény a terjengős Neuro-Lingvisztikus Programozás kifejezés lett, amely három egyszerű gondolatot foglal magába. A „Neuro” azt az alapgondolatot fejezi ki, hagy minden magatartás az érzékelés (látás, hallás, szaglás, ízlelés, tapintás és érzés) neurológiai folyamataiban gyökerezik. Öt érzékszervünkkel tapasztaljuk a körülöttünk levő világot; „értelmet” (jelentést) adunk az információnak, majd ez alapján cselekszünk. Idegrendszerünk működése nemcsak a láthatatlan gondolkodási folyamatokat, hanem a gondolatokra és az eseményekre adott látható fiziológiai reakciókat is magában foglalja. Az utóbbi egyszerűen visszatükrözi az előzőt. A test és a szellem együttesen alkotja az elválaszthatatlan egységet, az emberi lényt.

A „Lingvisztikus” (nyelvi) azt jelzi, hogy a nyelvet használjuk gondolataink és viselkedésünk strukturálására, és a másokkal való kommunikációra. A „Programozás” azokra a módszerekre utal, melyeket célunk elérése érdekéhen, gondolataink és tetteink szervezésére alkalmazunk.

Az NLP a szubjektív emberi tapasztalat szerkezetével foglalkozik; azzal, hogy hogyan rendszerezzük azt, amit hallunk, érzünk, és hogyan dolgozzuk fel, szűrjük át a külső világot érzékszerveinken keresztül. Kutatja azt is, hogy mindezt hogyan írjuk le a nyelv eszközével, és hogy miképp cselekszünk szándékosan vagy akaratlanul célunk elérése érdekében.

Térképek és szűrők

Bármilyen is a külső világ, felderítésére és leképezésére érzékszerveinket használjuk. A világ a lehetséges érzékszervi benyomások végtelensége, és mi csak nagyon kis részét észleljük. Az észlelt részt tovább szűrjük saját egyedi tapasztalataink, a kultúra, a nyelv, a hiedelmek, az értékek, az érdekek és a feltevések szűrőin keresztül. Mindenki saját érzékszervi benyomásaiból és egyedi élettapasztalatából épített, teljesen egyéni valóságban él, és annak alapján cselekszik, amit a világról alkotott modelljében észlel.

A világ olyan mérhetetlenül nagy és gazdag, hogy először egyszerűsítenünk kell, hogy értelmezhessük. A térképkészítés jó analógiája annak, ahogy a világot értelmezzük. A térképek szelektívek, információkat adnak s hagynak ki, és felbecsülhetetlen értéket jelentenek a terület felfedezése során. Egy elkészített térkép milyensége attól függ, hogy mit veszünk észre és hová akarunk eljutni.

A térkép nem azonos azzal a területtel, amelyet ábrázol. A világnak csak a számunkra érdekes aspektusait követjük figyelemmel, ami érdektelen, azt figyelmen kívül hagyjuk. A világ mindig gazdagabb, mint a róla alkotott gondolataink. Az észleléseink elé helyezett szűrők határozzák meg, hogy milyen világban élünk. A történet szerint Picassótól megkérdezte egy idegen, hogy miért nem olyannak festi le a dolgokat, amilyenek a valóságban. Picasso zavarba jött. „Nem egészen értem, hogy mire gondol” – válaszolta.

A férfi előhúzta felesége fényképét. „Nézze” – mondta. – „Olyat, mint ez. Ez pontosan olyan, amilyen a feleségem a valóságban.”

Picasso kételkedve nézte a fényképet. „Valóban ekkora? És kissé talán lapos is…”

Az erdei séta során egészen mást tapasztal és eltérő dolgokat vesz észre a művész, a favágó és a botanikus. Ha úgy járunk a világban, hogy a kiválóságot keressük, akkor kiválóságot találunk. Ha a problémákat keressük, akkor problémákat találunk. Az arab közmondás szerint: „Hogy milyennek látsz egy darab kenyeret, az attól függ, hogy éhes vagy-e, vagy sem.”

A beszűkítő, korlátozó hiedelem, az ilyen jellegű érdeklődés és észlelés a világot szegényessé, előre kiszámíthatóvá és unalmassá teszi. Ugyanaz a világ gazdag és izgalmas is lehet. A különbség nem a világban van, hanem a szűrőkben, amelyeken keresztül észleljük.

Sok természetes, hasznos és szükséges szűrőnk van. A nyelv is szűrő. Gondolataink és tapasztalataink térképe, mely a valós világtól távolabbi szintre helyeződött. Gondoljon egy pillanatra arra, mit jelent Önnek a „szépség” szó. Kétségtelenül vannak emlékei és tapasztalatai, belső képek, hangok és érzések, amelyek lehetővé teszik, hogy értelmezze ezt a szót. Ugyanígy másoknak az Önétől eltérő emlékei és tapasztalatai vannak, és az Önétől eltérő módon gondolkodnak majd erről a szóról. Kinek van igaza? Mindkettőjüknek, külön-külön, saját realitásukon belül. A szó nem azonos az általa leírt tapasztalattal, az emberek mégis harcolnak, sőt néha meg is halnak abban a hitben, hogy a térkép maga a táj.

Hitünk, meggyőződéseink szintén szűrőként hatnak, és arra késztetnek, hogy bizonyos módokon cselekedjünk, és hogy egyes dolgokat mások rovására vegyünk észre. Az NLP, ami a saját magunkról és a világról való gondolkodás egyik módszerét kínálja, maga is szűrő. Az NLP használatához nem kell a hitünket vagy akárcsak egyetlen értékünket megváltoztatnunk. Egyszerűen legyünk kíváncsiak, és álljunk készen a kísérletezésre! Minden, az emberekkel kapcsolatos általánosításunk valakire nézve hazugságnak bizonyul, mert minden ember egyedi. Így az NLP nem tart igényt arra, hogy objektíven igaz legyen. Az NLP modell, melynek célja – mint minden modellnek – az, hogy hasznos legyen. Az NLP-nek van néhány igen hasznos alapelve. Javasoljuk, hogy viselkedjen úgy, mintha ezek igazak lennének, és figyelje meg a különbséget. Szűrője megváltoztatásával megváltoztathatja világát is.

Az NLP néhány alapszűrőjére mint Magatartási keretekre hivatkoznak. Ezek cselekvéseinkre vonatkozó gondolkodásmódok. Az első a célirányultság, a problémairányultság helyett. A célirányultság a következőt jelenti: saját akaratunknak, mások akaratának, valamint a rendelkezésre álló erőforrásoknak a meghatározása, és mindezek felhasználása a cél elérése érdekében. A problémairányultságot gyakran „hibakeretnek” nevezik. Ez annak részletes analízisét jelenti, hogy mi a rossz. Olyan kérdések feltevését jelenti, mint „Miért van problémám? Hogyan korlátoz engem? Kinek a hibája?” Az ilyen kérdések általában nem vezetnek hasznos válaszhoz. Ha pedig ilyen kérdéseket teszünk fel, rosszabbul fogjuk érezni magunkat, mint azt megelőzően, és semmi sem történik a probléma megoldásában.

A második keret az, hogy „Hogyan?” kérdéseket teszünk fel „Miért?” kérdések helyett. A „Hogyan?” kérdések megértetik a probléma szerkezetét. A „Miért?” kérdések inkább igazolásokat és okokat eredményeznek anélkül, hogy bármi is változna. A harmadik keret pedig a Kudarc helyett a Visszajelzés. Nincs kudarc, csak következmények vannak. Ezek visszajelzésként, korrekció céljából használhatók, nagyszerű lehetőséget nyújtva arra, hogy megtudjunk valamit, amit addig nem vettünk észre. Hajlamosak vagyunk kudarcként megélni azt a következményt, amely nem felel meg akaratunknak, holott a tapasztalatot erőfeszítéseink átirányítására is használhatjuk. A Visszajelzés a célt tartja szem előtt. A Kudarc a kilátástalanság. A két szó teljesen különböző gondolkodásmódot képvisel.

A negyedik keret a Szükségszerűségek helyett a Lehetőségek megfontolása. Ez esetben is a fókusz eltolásáról van szó. Azt vizsgáljuk, mit tehetünk, milyen választási lehetőségek állnak rendelkezésünkre, ahelyett, hogy a helyzet kényszereire koncentrálnánk. Az akadályok gyakran kevésbé ijesztőek, mint amilyennek látszanak.

Végül az NLP a Kíváncsiság és Lelkesedés irányát követi, és nem Rettegéseket állít fel. Nagyon egyszerű, de mélyreható következményekkel járó gondolat. A kisgyerekek rendkívül gyorsan tanulnak, mert mindenre kíváncsiak. Sok mindent nem tudnak – és ennek tudatában is vannak –, így nem törődnek azzal, hogy esetleg butának nézik őket, ha megkérdeznek valamit. Végül is, valamikor régen mindenki „tudta”, hogy a Nap kering a Föld körül, hogy a levegőnél nehezebb test nem repülhet, és természetesen azt is, hogy egy mérföldet négy percnél rövidebb idő alatt lefutni fizikailag lehetetlen. Csak a változás állandó.

További hasznos gondolat, hogy mindannyiunk számára rendelkezésre áll (vagy megteremthető) minden belső erőforrás, amelyre céljaink elérése érdekében szükségünk van. Sokkal nagyobb a valószínűsége a sikernek, ha úgy teszünk, mintha ez már igaz lenne, és nem az ellenkezőjére alapozva cselekszünk.

Tanulás, felejtés és újratanulás

Jóllehet a világ nyújtotta információnak csak nagyon kis részét vagyunk képesek tudatosan felfogni, tudattalanul ennél sokkal többet érzékelünk és sokkal többre reagálunk. Tudatos elménknek számos korláta van. Úgy tűnik, egy információnak egyszerre legfeljebb hét változóját vagy részét képes követni.

Ezt a gondolatot George Miller amerikai pszichológus körvonalazta 1956-ban A Mágikus hetes szám, plusz–mínusz kettő című klasszikus írásában. Ezen részinformációk milyensége nem meghatározott, bármi lehet az autóvezetéstől kezdve addig, hogy belenézünk a visszapillantó tükörbe. Az egyik lehetséges tanulási mód a magatartás apró elemeink tudatos elsajátítása, majd azokból egyre nagyobb egységek létrehozása, míg szokássá és tudattalanná válnak. Szokásokat alakítunk ki, hogy felszabaduljunk más dolgok észlelésére.

Tehát tudatosságunk hét plusz–mínusz két részinformációra korlátozódik, akár gondolataink belső világából, akár a külső világból származik. Ezzel szemben tudattalan testünk teljes éltető folyamatának részét alkotja minden, amit a jelen pillanatban észlelhetnénk, de nem észlelünk. A tudattalan sokkal bölcsebb, mint tudatos elménk. Annak feltételezése, hogy képesek vagyunk megérteni a végtelenül bonyolult világot azzal a tudatos értelemmel, mely egyszerre csak körülbelül hét részinformációt képes megragadni, nyilvánvalóan nevetséges.

A tudatos és tudattalan fogalma központi jelentőségű annak a modellnek a szempontjából, ahogyan tanulunk. Az NLP-ben az a tudatos, ami a jelen pillanatban tudatos, mint éppen most ez a mondat. Tudattalan valami akkor, ha a jelen pillanatban nem tudatos. Az éppen most hallható háttérrajzok valószínűleg nem voltak tudatosak mindaddig, míg ezt a mondatot el nem olvasta. Annak emléke, mikor életében először látott havat, majdnem biztos, hogy kívül esik tudatos emlékein. Ha valaha is segített egy kisgyereknek kerékpározni tanulni, akkor tudhatja, hogy ez a készség hogyan vált öntudatlanná Önben. Az, hogy az elfogyasztott étel milyen folyamat révén hat a hajra és a körömre, valószínűleg örökre öntudatlan marad. Olyan kultúrában élünk, amelyben alapmeggyőződés, hogy annak, amit teszünk, legnagyobb részét tudatosan tesszük. Ezzel ellentétben viszont annak, amit teszünk, és amit a legjobban teszünk, a legnagyobb részét öntudatlanul tesszük.

A hagyományos álláspont szerint egy készség elsajátítása négy szakaszból áll. Az első szakasz a tudattalan hozzá nem értés. Nemcsak hogy nem tudjuk, hogy hogyan kell valamit csinálni, de nem is tudjuk, hogy nem tudjuk. Ha soha nem vezetett például autót, akkor fogalma sincs arról, hogy milyen az.

Tehát elkezdünk tanulni. Igen hamar felfedezzük korlátainkat. Veszünk néhány órát vezetésből, tudatosan szemmel tartjuk az összes műszert, kormányozunk, sebességet váltunk és figyeljük az utat. Ez teljes figyelműnket igénybe veszi, még nem igazán értünk a vezetéshez, és inkább a mellékutcákban maradunk. Ez a tudatos hozzá nem értés szakasza, mikor lekoptatjuk a fogaskerekeket, túlforgatjuk a kormányt, és szívinfarktust okozunk a kerékpárosoknak. Bár ez a tanulási szakasz kényelmetlen, különösen a kerékpárosoknak, ekkor tanulunk legtöbbet.

Ez vezet át a tudatos hozzáértés szakaszába. Tudunk autót vezetni, de ez teljes összpontosítást igényel tőlünk. Megszereztük a készségeket, de még nem uraljuk őket.

Végül eljön – és ez az egész erőfeszítés célja – az öntudatlan hozzáértés. A fáradsággal megtanult minden apró minta egyetlen harmonikus, egységes működéssé áll össze. Ekkor már képesek vagyunk rádiót hallgatni, a tájat élvezni, sőt beszélgetni is vezetés közben. A tudatos értelem kitűzi a végeredményt, és ráhagyja a tudattalan részre, hogy megvalósítsa, felszabadítva a figyelmünket más dolgok iránt.

Ha elég sokáig gyakorlunk valamit, elérjük a negyedik fokozatot, és szokásokat alakítunk ki. Ezen a ponton a készség tudattalanná vált. Lehet azonban, hogy a szokások nem a leghatékonyabbak a feladat szempontjából. Lehetséges, hogy a szűrőink miatt a tudattalan hozzáértés felé vezető úton fontos információk mellett megyünk el.

Tegyük fel, hogy viszonylag tűrhetően teniszezünk, de javítani szeretnénk a játékunkon. A tréner valószínűleg megfigyeli azt, azután elkezd változtatni dolgokat, például a lábmunkát, az ütőtartást, azt a módot, ahogy az ütőt vezetjük a levegőben. Más szóval azt, ami számunkra egyetlen viselkedési egység volt – például tenyeres ütés –, összetevőire bontja, aztán újra összeállítja őket úgy, hogy jobban üssük a tenyerest. Azaz a tanulási fázisokon visszafelé haladva kell visszatérnünk a tudatos hozzá nem értéshez, és az újratanulás előtt először felejtenünk kell. Ennek fő célja az új választási lehetőségek, a hatékonyabb minták beépítése.

Ugyanez történik az NLP tanulása során is. Már rendelkezünk kommunikációs és tanulási készséggel. Az NLP segítségével ezek finomíthatók, módszerei több választási lehetőséget és nagyobb rugalmasságot kínálnak.

A tanulás négy szakasza:

l. Tudattalan hozzá nem értés

2. Tudatos hozzá nem értés

3. Tudatos hozzáértés

4. Tudattalan hozzáértés

Az elfelejtés visszatérés a 4-ből a 2-höz.

Az újratanulás a 2-ből vissza a több választási lehetőséget nyújtó 4-hez. A különböző tanulási modelleket a könyvben később még vizsgáljuk.

A háromperces szeminárium

Ha az NLP-t valaha is háromperces szemináriumon kellene bemutatni, az valahogyan így történne. Az előadó besétálna, és azt mondaná:

„Hölgyeim és Uraim! Ahhoz, hogy sikeresek legyenek az életben, elég három dolgot észben tartaniuk.

Először: tudniuk kell, hogy mit akarnak, minden helyzetben legyen világos elképzelésük a kívánt eredményről.

Másodszor: legyenek éberek, és tartsák nyitva az érzékszerveiket, hogy észleljék, amit kapnak.

Harmadszor: rugalmasan változtassák tetteiket, míg azt kapják meg, amit akarnak.”

A következőket írná a táblára:

Eredmény

Érzékszervi élesség

Rugalmasság

Majd távozna.

Vége a szemináriumnak.

Az első lépés az, hogy ismerjük a célt. Ha nem tudjuk, hová tartunk, az megnehezíti az odajutást.

Az NLP fontos része az érzékszervi élesség edzése; mire fordítsunk figyelmet, hogyan változtassuk és fejlesszük szűrőnket, hogy a korábban nem észlelt dolgokat is észleljük. Ez a jelen pillanatbeli érzékszervi élesség. A másokkal való kommunikáció során ez azt jelenti, hogy észrevesszük azokat az apró, de döntő fontosságú jeleket, melyekből megtudjuk, hogyan reagálnak. A gondolkodás, azaz a saját magunkkal való kommunikáció során a belső képek, hangok, érzések fokozott érzékelését jelenti.

Szükségünk van az éles érzékelésre vagy fogékonyságra, hogy észleljük: az, amit teszünk, azt eredményezi-e, amit akarunk. Ha nem működik, amit teszünk, tegyünk valami mást! Hallanunk, látnunk, éreznünk kell, hogy mi történik, és kell, hogy legyen választási lehetőségünk reakcióinkat illetően is.

Az NLP arra törekszik, hogy több cselekvési alternatívát kínáljon az embereknek. Ha csak egyféle módon tehetünk valamit, akkor nyilvánvalóan nincs választási lehetőségűnk. Néha működik, néha nem, azaz mindig lesznek olyan helyzetek, melyekben nem boldogulunk. Két lehetőség dilemma elé állít bennünket. A választási lehetőség azt jelenti, hogy legalább három megközelítést alkalmazhatunk. Bármilyen kölcsönhatásban mindig az a személy uralja a helyzetet, akinek a legtöbb cselekvési lehetősége van, aki magatartására nézve a legrugalmasabb.

Ha mindig azt teszed, amit mindig is tettél, akkor mindig azt fogod kapni, amit mindig is kaptál. Ha az, amit teszel, nem működik, tégy valami mást.

Minél több a választási lehetőség, annál nagyobb az esély a sikerre.

Ezen készségek oly módon működnek együtt, mint mikor evezős csónakot bérelünk, hogy felderítsünk egy tavat. Eldöntjük, hogy hová akarunk menni – ez a kezdeti cél. Elkezdünk evezni, és észleljük az irányt: ez az érzékszervek ébersége. Ezt összehasonlítjuk azzal, ahova el akarunk jutni, és ha eltértünk az iránytól, akkor változtatunk rajta. Ezt a ciklust addig ismételjük, míg elérjük célunkat.

Azután új célt tűzünk ki. A kívánt eredményt a ciklus bármely pontján módosíthatjuk, élvezhetjük az utazást, és menet közben tanulhatunk valami újat. Pályánk vonala valószínűleg cikcakkos lesz. Nagyon ritkán vezet abszolút világos, egyenes út oda, ahova el akarunk jutni.

Eredmények

– Megmondanád nekem, kérlek, melyik úton menjek?

– Ez nagymértékben függ attól, hogy hova akarsz menni – mondta a macska.

– Hát, tulajdonképpen mindegy – mondta Alice.

– Akkor az is mindegy, hogy melyik úton mész tovább – mondta a macska.

Lewis Carroll: Alice Csodaországban

Kezdjük az elején, a kívánt eredményekkel vagy célokkal. Minél pontosabban és pozitívabban tudjuk meghatározni, mit akarunk, és minél inkább programozzuk az agyunkat a lehetőségek megkeresésére és észlelésére, annál valószínűbb, hogy megkapjuk azt, amit akarunk. A lehetőségek akkor léteznek, ha lehetőségként ismerjük fel őket.

Ahhoz, hogy azt az életet éljük, amit akarunk, tudnunk kell, mit akarunk. Hatékonynak lenni a világban azt jelenti, hogy azokat az eredményeket érjük el, melyeket célként magunk elé tűztünk. Az első lépés a választás. Ha nem tesszük, nagyon sok ember áll készen arra, hogy helyettünk válasszon.

Honnan tudjuk, hogy mit akarunk? Megfogalmazzuk. Létezik néhány erre vonatkozó szabály, ami biztosítja a siker maximális esélyét. NLP-kifejezéssel élve jól formált célt választunk. A kívánt eredmény akkor jól formált, ha megfelel a következő feltételeknek:

Először is legyen pozitívan megfogalmazott. Könnyebb afelé haladni, amit akarunk, mint attól távolodni, amit nem akarunk. Nem tudunk azonban valami felé haladni, ha nem tudjuk, hogy mi az.

Például gondoljon egy pillanatra a kengurura.

A kengurura gondol?

Jó.

Most ne gondoljon a kengurura mindaddig, amíg végigolvassa ezt a lapot! Ne engedje, hogy a következő percben a kenguru gondolata felmerüljön Önben! Nem gondol a kengurura?

Most gondoljon arra, hogy mit csinál majd holnap! Ahhoz, hogy megszabaduljunk ettől a szívós kengurutól, valami másra, valami pozitívra kell gondolni.

Ez a trükk világosan bebizonyítja, hogy agyunk csak akkor képes megérteni valami negatívat, ha pozitívra változtatja. Ahhoz, hogy elkerüljünk valamit, először tudnunk kell, hogy mi az, amit elkerülünk, és arra kell figyelnünk. Gondolni kell rá, hogy tudjuk, mire ne gondoljunk, ahogy egy tárgyat szemmel kell tartanunk ahhoz, hogy ne botoljunk bele. Aminek ellenállunk, az nem múlik el. Többek között azért olyan nehéz a dohányzást abbahagyni, mert folyamatosan a dohányzásra kell gondolni ahhoz, hogy abbahagyjuk.

Másodszor: aktív szerepet kell játszanunk, a kívánt eredménynek ésszerűen saját magunktól kell függnie. Az elsődlegesen mások tettein múló célok nem jól formált célok. Ha az emberek nem a kívánt módon viselkednek, akkor megakadunk. Ehelyett koncentráljunk arra, mit kell tennünk, hogy a kívánt reakciót kapjuk. Így például ahelyett, hogy arra várnánk, hogy valaki barátságot kössön velünk, gondolkozzunk el azon, mit tehetnénk, hogy jobb barátságba kerüljünk valakivel.

Képzeljük el a kívánt eredmény a lehető legpontosabban! Mit fogunk látni, hallani és érezni? Képzeljük el részletesen, és írjuk le a magunk számára olyan kifejezésekkel, hogy ki, mit, hol, mikor és hogyan! Minél teljesebb a képzetünk arról, amit akarunk, agyunk annál inkább képes észlelni és elismételeni az eléréshez alkalmas lehetőségeket. Milyen összefüggésben akarjuk? Vannak olyan összefüggések, melyekben nem akarjuk?

Honnan tudjuk majd, hogy elértük célunkat? Mi az az érzékszerveken alapuló bizonyíték, amely tudatja velünk, hogy elértük, amit akartunk? Mit fogunk látni, hallani és érezni, amikor elértük? Vannak célok, melyek elérése több életet vehet igénybe. Lehet, hogy elérésére szeretnénk határidőt kitűzni.

Vannak erőforrásaink arra, hogy nekikezdjünk, és arra is, hogy fenntartsuk az eredményt? Mire van szükségünk? Már megvan? Ha nem, hogyan fogjuk megszerezni? Mindezt gondosan meg kell vizsgálni. Ezek lehetnek belső (speciális készségek vagy pozitív tudatállapotok) vagy külső erőforrások. Ha úgy találjuk, hogy külső erőforrásokra van szükségünk, lehet, hogy ezek eléréséhez mellékcélt kell kitűznünk.

A cél legyen megfelelő mértékű. Ha túl nagy, több kisebb, könnyebben elérhető célra kell bontani. Például kitűzhetjük célként, hogy első osztályú teniszjátékosok leszünk. Ez nyilvánvalóan nem a jövő héten történik meg, hiszen a cél túlságosan határozatlan, és sok időt igényel. Kisebb egységekre kell bontani, ezért kérdezzük meg magunktól: „Mi tart vissza attól, hogy elérjem?”

Ez a kérdés rávilágít néhány nyilvánvaló problémára. Például nincs jó teniszütőnk, és profi edzőre van szükségünk. Azután alakítsuk át ezeket a problémákat célokká úgy, hogy megkérdezzük magunktól: „Mit akarok ehelyett?” Egy jó ütőt akarok venni, és találni akarok egy edzőt. A probléma egyszerűen feje tetejére állított cél.

Nagyon nagy cél esetén lehet, hogy többször végig kell mennünk ezen a folyamaton, hogy meghatározzuk az ésszerű mértékű és elérhető első lépést. A leghosszabb utazás is az első lépéssel kezdődik (a jó irányba, természetesen).

Lehet azonban, hogy az eredmény túl kevés és triviális ahhoz, hogy motiváljon. Például kitűzhető célként a rendrakás a dolgozószobában, ami elég kicsi, és nem túlságosan izgalmas feladat. Ahhoz, hogy ehhez energiám legyen, össze kell kapcsolnom egy nagyobb, fontosabb céllal, ami inkább motivál. Így megkérdezem magamtól: „Mit eredményez számomra, ha elérem a kívánt eredményt?” Ennél a példánál a rendrakás szükséges lépés lehet egy olyan munkahely kialakításához,ahol valami más, sokkal érdekesebb dolgot lehet csinálni. Ha megteremtettük ezt a kapcsolatot, a nagyobb célból nyert energiával állhatunk neki a kis cél megvalósításának.

A célok kitűzésének végső kerete az ökológia. Senki sem létezhet elszigetelten. Mindannyian nagyobb rendszerek, családi, munkahelyi, baráti kapcsolatok, és általában a társadalom részei vagyunk. Célunk elérésének következményeit ezeknek a szélesebb kapcsolatoknak összefüggéseiben is meg kell vizsgálnunk. Lenne nemkívánatos mellékhatása? Mit kellene feladnunk vagy vállalnunk a kívánt eredmény eléréséhez?

Például szabadúszóként több munkát szeretnénk. Ez valószínűleg több időt vesz igénybe, így kevesebbet lehetünk a családunkkal. Egy nagy szerződés megszerzése olyan mértékben fokozhatja leterheltségünket, hogy nem tudjuk megfelelően elvégezni a munkát. Bizonyosodjunk meg arról, hogy a cél harmonizál önmagunkkal mint teljes személyiséggel. A cél nem azt jelenti, hogy mások rovására érjük el, amit akarunk. A legértékesebb és legkielégítőbb eredmények tárgyalásokkal és együttműködéssel érhetők el, közös célok kitűzésével, melyekből mindenkinek nyeresége származik. Ez automatikusan megoldja az ökológia kérdését.

Az ilyen kérdések hatására felülvizsgálhatjuk célunkat, vagy eredeti szándékunk megváltoztatása nélkül átalakíthatjuk nemkívánatos mellékhatások nélkül megvalósító céllá. Midasz király klasszikus példája a nem ökologikus célválasztásnak. Azt akarta, hogy minden, amit megérint, változzon arannyá. Hamarosan tapasztalhatta, hogy ez kivitelesen nagy teher.

A célok, eredmények összefoglalása

A jól formált célok tehát a következő hét feltételnek felelnek meg.

Pozitív a cél

Inkább arra gondoljunk, amit akarunk, mint arra, amit nem akarunk.

Kérdezzük: „Mit szeretnék?”

„Mit akarok igazán?”

Saját feladatom

Gondoljunk arra, amit majd aktívan teszünk, és ami csak tőlünk függ.

Kérdezzük: „Mit teszek majd, hogy elérjem a kívánt eredményt?”

„Hogyan kezdhetek neki és őrizhettem meg?”

Részletesség

Képzeljük el a kívánt eredményt olyan pontosan, amennyire csak tudjuk.

Kérdezzük: „Pontosan ki, hol, mikor, mit és hogyan?”

Bizonyíték

Gondoljunk az érzékszerveken alapuló bizonyítékra, melyből megtudjuk, hogy elértük, amit akarunk.

Kérdezzük: „Mit látok, hallok és érzek majd, amikor elértem?”

„Honnan tudom majd, hogy elértem?”

Erőforrások

Rendelkezem az eredmény eléréséhez szükséges erőforrásokkal és választási lehetőségekkel?

Kérdezzük: „Milyen erőforrásokra van szükségem az eredmény eléréséhez?”

Méret

Megfelelő mértékű a cél?

Ha túl nagy, kérdezzük: „Mi akadályoz meg abban, hogy elérjem?”, és alakítsuk át kisebb célokká. Tegyük a célokat világossá és elérhetővé!

Ha túl kicsi ahhoz, hogy motiváló legyen, kérdezzük: „Mit ad nekem, ha elérem a kívánt eredményt?”, és mindaddig fokozzuk, amíg egy olyan célhoz tudjuk kapcsolni, ami már eléggé nagy és motiváló.

Ökológiai keret

Ellenőrizzük a cél elérésének következményeit életünkben és kapcsolatainkban.

Kérdezzük: „Kit érint rajtam kívül?”

„Mi történne, ha elérném?”

„Elfogadnám, ha most rögtön megkapnám?”

Legyünk érzékenyek kételyeinkre, melyek úgy kezdődnek: „Igen, de…”