MODERN MAGYAR TÖRTÉNELEM

Sorozatszerkesztő:
Ablonczy Balázs és Müller Rolf

Turbucz Dávid

Horthy Miklós,
a haditengerésztiszt

részlet

Budapest, 2023

© Turbucz Dávid, 2022
© Jaffa Kiadó, 2022
Minden jog fenntartva!

Borítófotó:
Horthy Miklós mint sorhajókapitány, 1915 körül, ismeretlen fényképész. MNM TF 66.494; Horthy Miklós, 1915, fényképezte Carl Pietzner

Borítóterv Hegyi Péter
Szerkesztő Detre Zsuzsa
Felelős szerkesztő Schultz Judit
Felelős kiadó: Jaffa Kiadó

ISBN 978 963 475 760 3
ISSN 2559 9666

Jaffa Kiadó • www.jaffa.hu

Elektronikus változat
eKönyv Magyarország Kft.
www.ekonyv.hu
Készítette Ambrose Montanus

Tartalom

Bevezetés

Tanulmányok

Utazások

Különféle szolgálati helyek

Konstantinápoly

Ferenc József szárnysegédje

A Novara gyorscirkáló parancsnoka

A flottaparancsnok

Összegzés

Köszönetnyilvánítás

Irodalomjegyzék

Jegyzetek

Névmutató

Feleségemnek

Bevezetés

Annak ellenére, hogy Horthy Miklós életéről számos tudományos és publicisztikai jellegű írás jelent meg, életrajzi nagymonográfia eddig még nem született magyar történész tollából. Ez a könyv ennek a hiányosságnak a részleges pótlására törekszik, mégpedig Horthy haditengerésztiszti pályafutására vonatkozóan.

Horthy Miklós életének szisztematikus kutatásával 2015-ben kezdtem el foglalkozni. Az Osztrák Állami Levéltárban és az Osztrák Nemzeti Könyvtárban 2016-ban, majd 2019-ben kutattam Horthy haditengerészeti pályafutását. Ez hiánypótló kutatásnak tekinthető, mivel addig a történészek érdemben nem foglalkoztak az 1882 és 1918 közötti haditengerészeti pályafutásával kapcsolatos levéltári és könyvtári források feldolgozásával. Kutatásaim eredményeként jelent meg két szaktanulmányom: az első a Haditengerészeti Akadémián végzett tanulmányairól,1 míg a második az 1892–1894 közötti világ körüli útjáról.2 A két tanulmányból kimaradt, még nem publikált kutatási eredményeim ebben a könyvben olvashatók először. A Napvilág Kiadónál 2011-ben megjelent tudományos ismeretterjesztő Horthy Miklós-életrajzomban az akkor elérhető szakirodalom és publikált források alapján mutattam be Horthy Miklós 1868 és 1918 közötti életszakaszát. Alapkutatást tehát nem végeztem, így az akkori megállapításaim jelentős része pontosításra és kiegészítésre szorul.3

Horthy Miklós haditengerészeti pályafutásának komplex bemutatásához a korabeli magyar és osztrák sajtó mellett a levéltári források átnézése is elengedhetetlen. Az Österreichisches Staatsarchivban az 1882–1918 közötti életszakaszhoz találhat a kutató számtalan információt. A Kriegsarchivban a haditengerészet (Marinesektion des Kriegsministeriums)4, az uralkodó katonai irodája (Militärkanzlei Seiner Majestät des Kaisers) és a Mária Terézia Rend iratait kutattam. E levéltári források, amelyek eddig nem ismert adatokat tartalmaznak, új, az eddigi tudásunkat érdemben árnyaló következtetések levonását tették lehetővé Horthy Miklós tanulmányi eredményei, beosztásai, előléptetései, kitüntetései, fegyelmi ügyei, valamint tengerésztiszti tevékenységének bizonyos aspektusai – így a feletteseinek róla is szóló és az általa írt jelentések – kapcsán. A Haus-, Hof- uns Staatsarchivban a közös külügyminisztérium és egyes udvari hivatalok iratanyagát kutattam. A külügyminisztérium dokumentumai között a konstantinápolyi nagykövetség irataiban bukkantam új információkra Horthy konstantinápolyi szolgálatáról (1908–1909). Egyes udvari hivatalok iratanyaga Horthy szárnysegédi szolgálatának alaposabb megismeréséhez segített hozzá. Az Allgemeines Verwaltunsgarchiv több, Horthy Miklóssal is kapcsolatban álló haditengerész hagyatékát őrzi, ezek kutatása is szükséges volt. A cs. és kir. haditengerészet működésének megértését nagyban segítette a Rang- und Einteilungsliste der k. u. k. Kriegsmarine köteteinek az átnézése, amelyek alapján pontosítani tudtam az előléptetéseivel és beosztásaival kapcsolatos ismereteket. A különféle szabályzatok, az Organische Vorschrift für das Personale der k. u. k. Kriegsmarine kötetei, a Dienstreglement több kiadása, a Statut und Dienst-Vorschriften für die k.k. Marine Akademie stb. szintén rendkívül értékes forrást jelentettek. Ezekből a kiképzésre, előléptetésekre, vizsgákra, a szabadságok rendjére stb. vonatkozó szabályok ismerhetők meg. A haditengerészet 1894 és 1909 közötti, nyomtatott formában megjelent hivatalos jelentéseit (Jahresbericht der k. und k. Kriegsmarine) azért volt hasznos vizsgálni, mert olyan adatokat is tartalmaztak, amelyek kiegészítették a levéltári forrásokat.

Amennyiben a témában releváns szakirodalmat tekintjük át, akkor látható, hogy a Horthy Miklós haditengerészeti pályafutásával foglalkozó publikációk száma meglehetősen csekély. Ráadásul ezek, a szisztematikus alapkutatások hiánya miatt, számtalan pontatlanságot és megalapozatlan állítást tartalmaznak.

A publikációk sorát Pilch Jenő hadtörténész műve nyitja meg.5 Ez, bár egyértelműen az 1919–1944 közötti Horthy-kultusz termékének tekinthető, kellő kritikával ma is használható, mert nem kevés dokumentumot idézett a szerző. Doblhoff Lily közel egy évtizeddel később napvilágot látott könyvében az államfő haditengerészeti pályafutásáról is szó esett, és ez az ismeretanyag – a kötet kultuszépítésben betöltött szerepe ellenére – szintén használható.6 Horthy Miklós budapesti bevonulásának 20. évfordulóján, 1939-ben is megjelent egy tanulmánykötet, amelynek lapjain ugyan nem kevés túlzás és dicsőítő kijelentés olvasható, azonban az egyes írások, például a kormányzó haditengerészeti karrierjéről7 és a szárnysegédi szolgálatáról8 szólók, kellően kritikus szemmel olvasva használhatók.9 E munkáknál jóval korlátozottabb forrásértékkel bírnak Vas Zoltán, Pintér István és Gárdos Miklós könyvei.10 Azért, mert a szerzők nem álltak kapcsolatban Horthy Miklóssal és egyes volt haditengerésztisztekkel, akik a beszámolóik révén árnyalhatták volna az egyoldalú megállapításaikat.

A legátfogóbb publikációnak, amely az 1882–1918 közötti időszakra vonatkozóan mutatta be Horthynak az Osztrák–Magyar Monarchia haditengerészeténél befutott karrierjét, Csonkaréti Károly a szerzője.11 Ismeretterjesztő könyvében azonban egyetlen lábjegyzet sem található (mint ahogy irodalomjegyzék sem), így állításai nehezen ellenőrizhetők. Horthy Miklós haditengerészeti pályafutásáról meglehetősen pozitív értékelést adott. Ezt mindenekelőtt az magyarázhatja, hogy 1993-ban, a volt kormányzó újratemetésének évében jelent meg a könyv. Bencsik Gábor munkája is alapvetően pozitívan, de Csonkarétinél mégis megalapozottabban értékelte Horthy Miklós tengerésztiszti pályafutását.12 Sipos Péter egyik tanulmányában elsősorban Horthy Miklós életének 1914 előtti szakaszával foglalkozott. Megállapításai jóval megalapozottabbak, mint Csonkarétiéi, azonban szisztematikus kutatást ő sem végzett.13 Erich Körner-Lakatos is írt Horthy Miklós haditengerészeti karrierjének egyes állomásairól, főleg az első világháború előtti évekről.14 Makai Ágnes Horthy Miklós kitüntetéseinek szentelt egy bécsi levéltári forrásokra is támaszkodó tanulmányt.15 Az 1882 és 1914 közötti időszakot igazolhatóan Sipos Péter, Makai Ágnes és Erich Körner-Lakatos kutatta Bécsben, viszont csak rövidebb periódusok feldolgozásához használtak levéltári forrásokat. Kerepeszki Róbert írása Horthy Miklós világ körüli útjáról szól, és a volt kormányzó emlékirataira támaszkodik.16 Ez mondható el Nagy Miklós Mihály munkáiról is, azonban ő – Kerepeszkivel ellentétben – forráskritika nélkül használta az emlékiratokat.17

Az első világháború kapcsán a történészek nagyobb hangsúlyt fektettek a bécsi levéltári kutatásokra. Sipos Péter egy másik tanulmányában – az Österreichisches Staatsarchiv iratanyagára is támaszkodva – mutatta be Horthy háború alatti szerepét.18 Paul G. Halpern az otrantói ütközetről írt monográfiájában hivatkozik az Österreichisches Staatsarchivban található forrásokra is. Könyvében megalapozottan értékeli a későbbi kormányzó világháború alatti teljesítményét.19 Catherine Horel könyve az első olyan jegyzetekkel ellátott nagymonográfia, amely a volt kormányzó teljes életét feldolgozza. A haditengerészeti pályafutása kapcsán azonban nem kevés tárgyi tévedés van a szövegben, mert a szerző megelégedett az elérhető szakirodalom és publikált források felhasználásával. Alapkutatást a témában nem végzett.20

***

A kiegyezési törvények új alapokra helyezték Magyarország és Ausztria kapcsolatát. Ezek a közös és együttes védelem biztosítására a külügyet és a hadügyet sorolták az ún. közös ügyek közé. A pénzügyek a közös kül- és hadügy költségeinek a fedezése terén váltak közössé.21 A közös védelmet szolgálta a császári és királyi haditengerészet is. Ez azonban nem volt úgy megszervezhető, ahogyan a hatályos véderőtörvények előírták volna, azazhogy a magyar állampolgárok magyar alakulatokhoz kerüljenek. Ennek ellenére a hadsereg és a haditengerészet közjogi helyzete azonos volt.22

Az Osztrák–Magyar Monarchia haditengerészete így birodalmi és nem nemzeti katonai szervezetként definiálható. Számos kortársához hasonlóan Horthy Miklós is ennek a birodalmi struktúrának lett a része, életének az a 36 éve, amelyet a haditengerészet kötelékében töltött el, birodalmi perspektívából mutatható be leginkább. Természetesen a nemzeti, magyarországi szempont is része ennek, amint az látható például a haditengerészet fejlesztésével kapcsolatos politikai, közjogi vitáknál, de mégsem ez tekinthető döntőnek. A birodalmi és nemzeti perspektívát tehát arányos mértékben kell érvényesíteni.23 Mivel Horthy Miklós haditengerészeti pályafutásának tágabb (a Monarchia, maga a birodalom) és szűkebb (a haditengerészet mint birodalmi intézmény) kontextusa is birodalmiként határozható meg, így ez a munka birodalmi életrajznak tekinthető.24 A cs. és kir. haditengerészet tisztjeként Horthy nemcsak a haditengerészetnek, hanem magának a Monarchiának is a reprezentánsa volt. Karrierjét több alkalommal is a Monarchia kül- és belpolitikai eseményei és folyamatai befolyásolták – hogy milyen mértékben, az eltért az egyes esetekben.25

A haditengerészetet érintő döntések – amit az 1. ábra is érzékeltet – a dualista döntéshozatali struktúra birodalmi szintjén születtek meg. Legfelsőbb Hadúrként az uralkodó döntött ugyanis a legfontosabb ügyekben.

1. ábra:
A haditengerészetet érintő politikai és katonai döntéshozatali rendszer

Forrás: Milan N. Vego: Austro-Hungarian Naval Policy 1904–14. Frank Cass, London – Portland, 1996. 28.

Az uralkodó a közös hadügyminisztérium felett álló Őfelsége Katonai Irodájára (Militärkanzlei Seiner Majestät) támaszkodva hozott döntéseket például a katonapolitikai kérdések, a hadsereg szervezete és a hadműveletek kapcsán, ahogyan – a szárazföldi hadsereget és a haditengerészetet illetően – a magas rangú tisztek személyi ügyeiről (előléptetések, kinevezések, kitüntetések) is.26

A haditengerészet költségvetését – a közös költségvetés részeként, azután, hogy a közös minisztertanács megvitatta – a magyar és az osztrák delegációk tárgyalták meg és fogadták el.27 Wilhelm von Tegetthoff tengernagy, az 1866-os lissai csata győztese, 1868-ban alakította át a haditengerészet felső vezetésének struktúráját, ami érdemben az első világháború utolsó évéig nem módosult. A közös hadügyminisztériumban működött a Haditengerészeti Osztály (Marinesektion). Ennek vezetője (Chef der Marinesektion) a haditengerészet parancsnoka is volt (Marinekommandant). A haditengerészetet a közös hadügyminisztérium részéről a Haditengerészeti Osztály vezetője képviselte, amikor az indokolt volt, például az uralkodóval történő egyeztetések során, és ő terjesztette a delegációk elé a haditengerészet költségvetését. A katonai iroda a hadiflottát érintő kérdésekben közvetlenül a Haditengerészeti Osztállyal állt kapcsolatban.28 A Haditengerészeti Osztálynak négy kiemelt irodája, csoportja volt. Az Elnöki Iroda (Präsidialkanzlei) elsősorban a kiképzéssel, szervezeti kérdésekkel, illetve a tengernagyok és törzstisztek ügyeivel foglalkozott. A Műveleti Iroda (Operationskanzlei) az operatív, műveleti és mobilizációs feladatokat látta el. Az I. ügycsoport (I. Geschäftsgruppe) hatásköre az alacsonyabb rangú tisztek ügyeire terjedt ki. A II. ügycsoporthoz (II. Geschäftsgruppe) pedig a műszaki, technikai ügyek tartoztak.29

Horthy Miklós ennek a katonai szervezetnek kívánt a tagja lenni, amikor 1882-ben letette a felvételi vizsgát a Fiumében található Haditengerészeti Akadémián. Azt megelőzően Sopronban, a német nyelvű Lähne intézetben végezte a gimnáziumi tanulmányai első négy évét 1878–1882 között. Három fiútestvére (Béla, Szabolcs, Jenő) is ott tanult. A szüleik oktatási stratégiája ugyanis az volt, hogy Debrecen mellett egy olyan multikulturális intézményben is taníttassák gyermekeiket, ami megkönnyíthette a birodalom közös intézményeibe való bekerülésüket. A Lähne Frigyes által 1853-ban alapított magánintézet ennek tökéletesen megfelelt.30 Az iskolai éveire Horthy az emigrációban nem szívesen emlékezett, ezt jelzi legalábbis, hogy elegendőnek tartotta csupán pár sorban bemutatni életének ezt az időszakát.31 Mivel csak a gimnázium első négy osztályát végezte el, így Horthy Miklós érettségit nem szerzett, sem Sopronban, sem máshol.

1. táblázat:
A haditengerészet parancsnokai (1867–1918)

Wilhelm von Tegetthoff

1868–1871

Friedrich von Pöck

1871–1883

Maximilian Daublebsky von Sterneck

1883–1897

Hermann von Spaun

1897–1904

Rudolf Montecuccoli

1904–1913

Anton Haus

1913–1917

Maximilian Njegovan

1917–1918

megjegyzés: 1918. február végétől a haditengerészet parancsnoka pozíció nem volt betöltve

Tanulmányok

Horthy meglehetősen szűkszavúan számolt be az emlékirataiban a Haditengerészeti Akadémián 1882 és 1886 között eltöltött négy évéről és a tanulmányi előmeneteléről. Ennyit tudunk meg: „Mi tagadás, nem tartoztam a szorgalmas tanulók közé, inkább a gyakorlatias dolgokat kedveltem.”1 Erich Heyssler sorhajókapitány, egyik barátja ezt írta kiadatlan memoárjában: „Horthy a Haditengerészeti Akadémián mindig az utolsók közé számított az évfolyamában, és a könnyelmű tiszt sohasem halmozott fel túl sok ismeretet az iskolapadban. Talán pontosan ezért tudta megőrizni egészséges és természetes józan gondolkozását. Jó kedélyű, a végletekig merész ember volt, jó lovas, kitűnő vívó, jó vitorlázó és céllövő.”2 A két visszaemlékezés lényege megegyezik, azonban egyikből sem tudjuk meg, hogy pontosan milyen tanuló is volt a fiatal Horthy. Mindenesetre az egyik állítás kapcsán („talán pontosan ezért tudta megőrizni egészséges és természetes józan gondolkozását”) felmerülhet, hogy mennyire volt korszerű a képzés a Haditengerészeti Akadémián. Mintha Heyssler azt sugallná, hogy felesleges ismereteket kellett elsajátítani. A források és a szakirodalom szerint azonban ez nem igaz, mivel a képzés korszerűnek volt tekinthető, a tisztjelölteknek a szükséges ismereteket tanították.3 A talán szó azt jelezheti, hogy maga Erich Heyssler sem volt biztos abban, amit állít. Sokkal inkább arról lehetett szó, hogy Horthy nem volt egy intellektuális alkat. Egyszerűen gondolkodott, semmit sem bonyolított túl, gyakorlatias ember volt, ahogyan ő is jellemezte magát. Nem tanult sokat, éppen csak annyit, amennyit kellett. Azaz, Heyssler nem a képzést kritizálta, hanem Horthy Miklós személyiségét jellemezte.

A Haditengerészeti Akadémia székhelye 1866-tól 1918-ig Fiume volt. Az intézmény – a Monarchiában egyedüliként – a haditengerészet tisztikarának utánpótlását képezte ki.4 A növendékek létszámát a szabályzat 1882-ben 110 főben határozta meg, amely a képzési díj tekintetében három csoportra oszlott: ingyenes (55 fő), félig ingyenes (25) és fizetős hely (30 fő).5

A felvételi eljárás előírásait az akadémia szabályzata tartalmazta. Eszerint 14 és 16 év közötti osztrák és magyar állampolgárok jelentkezhettek. A feltételek között természetesen szerepelt a testi alkalmasság, amely nemcsak a négyéves tanulmányi idő, hanem az azt követő tengeri és szárazföldi szolgálat tekintetében is elsődleges szempontnak számított. Az erkölcsi magatartást is figyelembe vették, amelyet a korábbi iskolai bizonyítványok alapján értékeltek. Az előírások szerint minimum közepes eredményt kellett elérniük a jelölteknek a középfokú tanulmányaik során. Ezt szintén a bizonyítványokkal kellett igazolni. Az érettségi megszerzése nem volt előírás. Végezetül eredményesen le kellett tenni a felvételi vizsgát német nyelvből, matematikából, földrajzból, történelemből és természettudományokból (természettörténet, fizika, kémia).6

Horthy Béla, Miklós bátyja, az akadémia növendéke volt, amikor 1880. május 29-én véletlen lőszerrobbanás következtében megsérült, majd néhány nappal később vérmérgezésben elhunyt.7 Amikor a 14 éves Miklós a haditengerészeti pályát választotta, feltételezhetően a fivére példája lebegett a szeme előtt. A szülei iránt érzett rendkívüli hálájáról tanúskodik az emlékiratai erre vonatkozó része. Az édesanyja érte el, hogy az édesapja is elfogadja fia döntését („anyámnak mégis sikerült atyámat áthangolni”).8 Egykorú források a pályaválasztással kapcsolatban nem állnak rendelkezésre. Az emlékiratai mellett a kormányzósága idején megjelent életrajzok és a vele készített interjúk árulnak el további részleteket. Egy 1938-ban kiadott kiadvány szerzője szerint „[a] szülők keményen állást foglaltak a gyerek kívánsága ellen. Hiszen tragikus szerencsétlenség következtében csak nemrég veszítették el ugyanebben az akadémiában egyik fiúkat. […] Újra és újra visszatért [Horthy Miklós – T. D.] a kívánságára és makacs kitartása végre is győzedelmeskedett”.9 1932-ben egy újságírói kérdésre azt válaszolta, de írt erről az emlékirataiban is, hogy már gyerekként „is nagyon vágyódtam a messze tengerekre”. A döntő azonban bátyja tragikus halála volt. „Szüleimet – mondta Horthy – nagyon leverte ez a rettenetes csapás és abban kerestek némi vigasztalást, hogy engem is tengerésznek adtak. Drága halottunk szinte új életre támadt előttük, amikor engem tengerészkadét egyenruhában láttak”.10

Édesapja 1882. június 13-án kelt levelében kérte fia felvételét a Haditengerészeti Akadémia egyik fizetős helyére. A felvételihez szükséges dokumentumok július 15-én jutottak el a Haditengerészeti Osztályra.11 Az 1882. évben 65 fő nyújtotta be a jelentkezési kérelmét. Horthy tehát rosszul emlékezett, amikor azt írta emlékirataiban, hogy „a jelentkezők száma, ha jól emlékszem, hatszáztizenkettő volt”.12 Horthy Miklós felvételi vizsgájának összesített eredménye elégséges (genügend) lett. Végül 31 főt vettek fel az első évfolyamra. Az ingyenes helyekre 16 fő nyert felvételt, míg a félig ingyenes helyekre 4, végül 11 főt vettek fel a fizetős helyekre, közöttük – Horthy Miklóst is beleértve – hat magyart.13 Horthy mellett Reményi Ferencet,14 Beck Zoltánt, Klein Egont, Rémy-Berzencovich Lászlót15 és Bárdos Józsefet.

A külvilágtól elzártan folyó képzést a vasfegyelem, az előírások szigorú betartása, a bajtársiasság, az egymáshoz és a felsőbbséghez való hűség és az irántuk való tisztelet, valamint a katonai kötelmek kialakítása jellemezte. A felsőbbséghez a parancsnokok és a magasabb rangú tisztek mellett az uralkodó, illetve a dinasztia többi tagja tartozott.16 Az akadémiabeli nevelés szellemiségét „A kötelesség az életnél is előbbre való” („Höher als das Leben steht die Pflicht”) elv határozta meg. Ez a mondat az intézet bejáratánál volt olvasható. Az otthonról hozott kötelességtudat, mint a döntéseit, tetteit később is meghatározó egyik fontos tényező, akkor vált Horthy személyiségének egyik alapelemévé.17 Ez a négy év a jövendő tengerésztiszt szocializációjában, a későbbi magatartásformáinak, személyiségjegyeinek kialakulásában döntő időszakot jelentett.

A Haditengerészeti Akadémián oktatott tantárgyak első csoportjába az általános tárgyak tartoztak, mint például a vallásoktatás, az idegen nyelvek (francia vagy angol, horvát), a földrajz, a történelem, a matematika, a fizika és a mechanika. A tantárgyak második csoportjába a szaktárgyak sorolhatók (gyakorlati geometria, térképhasználat, navigáció, nemzetközi tengeri jog, tüzérségi, hajóépítési és hajógépészeti ismeretek, tengeri taktika stb.). A képzést néhány gyakorlati tárgy (gyalogsági, tüzérségi és vitorlázási gyakorlat) és egyéb készségfejlesztő óra (torna, úszás, tánc és zene) tette teljessé.18

A hallgatókat hatfokozatú skálán értékelték: kiváló, nagyon jó, jó, elégséges, elégtelen, rossz. Az egyes osztályzatokat pontokra számolták át: kiváló (5), nagyon jó (4), jó (3), elégséges (2), elégtelen (1) és rossz (0). Ennek összértéke adta a vizsgázó összesített eredményét, ami meghatározta a hallgató osztályrangját. A fentiek mellett öt csoportba osztották még be a hallgatókat a tanulmányi eredményük alapján. Az első csoportba azok kerültek, akiknek a teljesítménye a kiváló és a jó között volt, azonban közelebb állt a kiválóhoz, és az illetőnek nem volt jónál rosszabb érdemjegye. A második csoportba azokat sorolták, akiknek az átlaga szintén a kiváló és a jó között helyezkedett el, de közelebb állt a jóhoz, és nekik sem volt a jónál rosszabb érdemjegyük. A harmadik csoportot a jó és az elégséges közötti teljesítményt nyújtók alkották, akik közelebb álltak a jóhoz, mint az elégségeshez, és nem volt elégségesnél rosszabb érdemjegyük. A negyedik csoportot azoknak tartották fent, akik alapvetően elégséges eredményeket produkáltak, de nem volt elégtelen jegyük. Az ötödik csoportba kerültek azok, akik egy vagy több tárgyból elégtelen, esetleg rossz érdemjeggyel rendelkeztek.19

A 2. táblázatból látható, hogy Horthy Miklós teljesítménye az első félév kivételével mindig átlagon aluli volt. Az 1938-ban – a kormányzó jóváhagyásával – megjelent életrajz szerint ugyanis a tanuláshoz nemigen fűlött a foga.20 Egy másik – ráadásul haditengerész és az államfővel baráti viszonyban álló – szerző Horthy kadét tanulmányi eredményei kapcsán így fogalmazott: „[a] tisztán elméleti tantárgyak eleven természetének már kevésbé voltak ínyére, s éppen csak annyira foglalkozott velük, mint amennyire az ismeretek kellő megalapozása és a megfelelő előmenetel szempontjából szükséges volt”.21 Ez így lehetett, de érződik, hogy a kormányzó fiatalkorával kapcsolatos negatívumokat az elvárt tisztelet miatt visszafogottan adták közre az 1930-as években megjelent Horthy-életrajzok szerzői. Az 1945 utáni leleplező narratíva jegyében pedig ez teljesen az ellentétjére fordult.

2. táblázat:
Horthy Miklós tanulmányi eredményei

Tanév

Félév

Az évfolyam létszáma

H. M. csoportja

H. M. osztályrangja

H. M. összesített eredménye

Az évfolyamelső összesített eredménye

Az összesített eredmények évfolyamátlaga

1882/1883

1

36

V

22

33

54

33

2

33

V

24

34

59

38

1883/1884

1

29

IV

18

34

61

42

2

28

III

15

41

65

46

1884/1885

1

27

V

23

41

68

48

2

27

V

21

49

83

58

1885/1886

1

27

IV

22

33

67

38

2

27

V

26

84

154

108

Forrás: a hivatkozott releváns levéltári források

Jegyzetek

Bevezetés

1 Turbucz Dávid: „Mi tagadás, nem tartoztam a szorgalmas tanulók közé”. Horthy Miklós a fiumei Haditengerészeti Akadémián. Történelmi Szemle 61 (2019) 1. sz. 61–74.

2 Turbucz Dávid: Horthy Miklós a világ körül. Világ körüli út a Saida fedélzetén, 1892–1894. Történelmi Szemle 62 (2020) 1. sz. 19–30.

3 Turbucz Dávid: Horthy Miklós. Napvilág Kiadó, Budapest, 2011. 14–65.

4 Ezen iratok egy kisebb részéről találhatók fénymásolatok a Hadtörténelmi Levéltárban (Personalia VII. 186. Horthy Miklós. 301. d.)

5 Pilch Jenő: Horthy Miklós. Athenaeum, Budapest, 1928.

6 Doblhoff Lily: Horthy Miklós. Athenaeum, Budapest, 1938.

7 Konek Emil: A tengerész. In: Horthy Miklós. Szerk.: Herczeg Ferenc. Singer és Wolfner, Budapest, 1939. 79–124.

8 Scholtz Andor: Ferenc József szárnysegédje. In: Horthy Miklós (1939), 127–139.

9 Horthy haditengerészeti pályafutása kapcsán szintén tartalmaz használható adatokat. Edgar v. Schmidt Pauli: Nikolaus von Horthy. Admiral, Volksheld und Reichsverweser. Süd-Ost Verlag, Hamburg, 1942.

10 Vas Zoltán: Őfelsége szárnysegéde: Horthy Miklós. Szépirodalmi Könyvkiadó, Budapest, 1969.; Vas Zoltán: Horthy, vagy a király (1920–1921). Szépirodalmi Könyvkiadó, Budapest, 1971.; Gárdos Miklós: Tengerész a Várban. Történelmi riport. Kozmosz Könyvek, Budapest, 1969.; Pintér István: Ki volt Horthy Miklós? Zrínyi Katonai Kiadó, Budapest, 1968.

11 Csonkaréti Károly: Horthy, a tengerész. Zrínyi Kiadó, Budapest, 1993.

12 Bencsik Gábor: Horthy Miklós. A kormányzó és kora. Magyar Mercurius, Budapest, 2001. 16–67.

13 Sipos Péter: Előportré a névadóhoz. Horthy Miklós, a tengerésztiszt. Világosság 36 (1993) 6. sz. 18–25.

14 Erich Körner-Lakatos: Horthy Miklós. Notizen & Anmerkungen. Edition Octupus, Münster, 2015. 9–51.

15 Makai Ágnes: Pontosító adatok Horthy Miklós katonai kitüntetéseihez. In: A Hadtörténeti Múzeum Értesítője 5. Szerk.: Hausner Gábor – Kincses Katalin Mária – Kreutzer Andrea. Hadtörténeti Múzeum, Budapest, 2002. 113–120.

16 Kerepeszki Róbert: Overseas Travel as a Shaping Force of World View: the Case of Miklós Horthy. In: Global Encounters European Identities. Europe and the Wider World. Eds.: Lévai, Csaba et al. Pisa University Press, Pisa, 2010. 259–270.

17 Nagy Miklós Mihály: Utazástörténeti vonások Horthy Miklós portréjához. In: Újragondolt negyedszázad. Tanulmányok a Horthy-korszakról. Szerk.: Miklós Péter. Belvedere Meridionale, Szeged, 2010. 343–353.

18 Sipos Péter: Horthy Miklós az első világháborúban. Történelmi Szemle 35 (1993) 1–2. sz. 79–100.

19 Paul G. Halpern: Otrantói ütközet. Az Adria bejáratának ellenőrzése az I. világháborúban. Laurus Kiadó, Győr, 2007.

20 Catherine Horel: Horthy. Kossuth Kiadó, Budapest, 2017. (History Könyvek)

21 Kozári Monika: A dualista rendszer (1867–1918). Pannonica, Budapest, 2005. 9–15., 27–28., 67–79.

22 Csonkaréti Károly: A császári és királyi haditengerészet és a magyar királyság (1867–1914). Hadtörténelmi Közlemények 31 (1984) 2. sz. 203–204.

23 Ennek alapkérdéseit foglalja össze Gyáni Gábor: Transznacionális történelem, birodalmi múlt. In: Párhuzamos nemzetépítés, konfliktusos együttélés. Szerk.: Szarka László. Országház Könyvkiadó, Budapest, 2017. (Tudományos Konferenciák az Országházban) 15–17.

24 Ugyanis „[a]z életrajz és a birodalom szoros interakcióban áll egymással. Az élet és a karrier elválaszthatatlanul be van ágyazva azokba a multinacionális és multikonfesszionális keretekbe, amelyeket a birodalom jelöl ki. A birodalom nagysága, komplexitása és sokszínűsége a személyes világkép (Lebenswelt) része. A heterogén birodalom határozza meg a gondolkodásmódot és a cselekvési mintákat. A birodalom jelöli ki alattvalói számára a mobilitás, a felemelkedés és a transzfer lehetőségeit, a személyi kapcsolatok körét és a karrier logikáját”. Csaplár-Degovics Krisztián: A századfordulós Közép- és Délkelet-Európa értelmezési lehetőségei globális perspektívából. A new imperial history és a birodalmi életrajz. Aetas 35 (2020) 4. sz. 157–158.

25 A továbbiakban – az egyszerűség kedvéért – a cs. és kir. jelzőket csak indokolt esetben tüntetem fel, akkor, amikor az egyértelműsítés miatt szükséges.

26 Inventare Österreichischer Archive. VIII. Inventar des Kriegsarchiv Wien. I. Band. Österreichisches Staatsarchiv, Wien, 1953. 114–118.

27 Krámli Mihály: A császári és királyi haditengerészet és Magyarország. Magyarország szerepe a közös haditengerészet fejlesztésében. Pannónia Könyvek, Pécs, 2004. (Doktori mestermunkák) 24.

28 Uo. 24–25.; Alfred Frh. v. Koudelka: Die k. u. k. Kriegsmarine. Wien, 1899. (Reprint: Edition Winkler-Hermaden, Schleinbach, 2011.) 403–405.

29 Walter Wagner: Die obersten Behörden der k. und k. Kriegsmarine 1856–1918. Ferdinand Berger Verlag, Wien, 1961. (Pulikationen des Österreichischen Staatsarchivs) 64–98.

30 Németh Ildikó: A soproni Laehne-féle nevelőintézet 1853–1918. Fons 3 (1996) 2. sz. 181–210.; Losonczy Zsuzsanna: A soproni Laehne-féle nevelőintézet és gimnázium története (1853–1903). Soproni Szemle 26 (1972) 3. sz. 230–234.; Losonczy Zsuzsanna: A soproni Laehne-féle nevelőintézet és gimnázium története (1853–1903) II. rész. Soproni Szemle 26 (1972) 4. sz. 289–290.

31 Horthy Miklós: Emlékirataim. Jegyz.: Sipos Péter. Európa Könyvkiadó, Budapest, 2011. (Emlékezések) 11.

Tanulmányok

1 Uo.

2 Idézi Halpern: Otrantói ütközet, 67. Az emlékirat megtalálható Bécsben. Österreichisches Staatsarchiv (Bécs; = ÖStA) Allgemeines Verwaltungsarchiv (= AVA). Nachlässe (= NL) B/1174, Erich Heyssler. 2. köt. 16.

3 Lawrence Sondhaus: The Austro-Hungarian Naval Officer Corps, 1867–1918. Austrian History Yearbook (1993) 63–66.

4 Organische Vorschrift für das Personale der k. u. k. Kriegs-Marine. VI. Ausbildung. I. Hof- und Staatsdruckerei, Wien, 1896. 15.

5 Statut und Dienst-Vorschriften für die k.k. Marine Akademie. Hof- und Staatsdruckerei, Wien, 1882. 1.

6 Uo. 6., 8–11.; Csonkaréti: Horthy, 11–12.

7 HL VII. Gyűjtemények. Personalia 186. 301. d. Nagybányai Horthy Béla haditengerészeti akadémiai növendék baleset következtében bekövetkezett haláláról szóló iratok. Bécs, 1880. máj. 31.

8 Horthy: Emlékirataim, 11.

9 Doblhoff: Horthy, 29.

10 Az Est, 1932. nov. 23. 3.; Horthy: Emlékirataim, 10., 16.

11 HL VII. 186. 205. d. Horthy felvételi kérelme a fiumei cs. és kir. haditengerészeti akadémiára. 1882. jún. 13.; ÖStA Kriagsarhiv (= KA), Neues Marinearchiv, Marinesektion (= NMA, MS.), Präsidialkanzlei (=PK). 1882. 170. d. V/19. 985. sz.

12 Horthy: Emlékirataim, 11.

13 HL VII. 186. 205. d. A fiumei cs. és kir. haditengerészeti akadémia 1882. évi felvételi vizsgáival kapcsolatos iratok. Bécs, 1882. 5–15., 33–46., 53.

14 Reményi Ferenc a zsidó származású haditengerésztisztek számát gyarapította. 1892–1893-ban részt vett Ferenc Ferdinánd világ körüli útján. 1907-ben már a honvédség századosa volt. Pesti Napló, 1894. márc. 9. 7-8.; Budapesti Hírlap, 1907. jún. 11. 10.; Mátay Mónika – Trádler Henrietta: Nyomasztó terhek, kimondatlanságok: Múltfeldolgozás Kőszegen. In: Lélek és történelem: Örökség. Szerk.: Papp Barbara, ELTE BTK, Budapest, 2021. 22.

15 Rémy-Berzencovich Alexandriában született, mivel édesapja a Monarchia diplomatája volt. Antonio Schmidt-Brentano: Die österreichischen Admirale Band III: 1915-1924. Biblio Verlag, Osnabrück, 2005. 300.

16 Dienst-Reglement für die k. u. k. Kriegs-Marine. Erster Theil: Allgemeine Bestimmungen. Hof- und Staatsdruckerei, Wien, 1879. 9–24.; Deák István: Beyond Nationalism. A Social and Political History of the Habsburg Officer Corps, 1848–1918. Oxford University Press, New York – Oxford, 1990. 91.

17 Horthy: Emlékirataim, 12.

18 Peter Salcher: Geschichte der k. u. k. Marine-Akademie. Verlag von Carl Gerold’s Sohn, Pola, 1902. 38–47., 51–54.; Statut und Dienst-Vorschriften, 36., 38–39., 41–47., 51–55., 59., 152.

19 Statut und Dienst-Vorschriften, 62., 67–70.

20 Doblhoff: Horthy, 30–31.

21 Konek: A tengerész. In: Horthy Miklós (1939), 99–100.

Forgalmazza:
eKönyv Magyarország Kft.
www.ekonyv.hu

Felhasznált betűtípusok
Cormorant Garamond – SIL Open Font License
Noto Serif – Apache License 2.0
Petrona – SIL Open Font License