Az elveszett flotta sorozatban korábban megjelent:

RENDÍTHETETLEN

VAKMERŐ

A fordítás az alábbi kiadás alapján készült:

John G. Hemry writing as Jack Campbell: The Lost Fleet: Courageous

Penguin Group (USA) Inc.

Fordította: Tamás Gábor

Szaklektor: Sántha Gergely

Borítófestmény: Stephan Martiniere

Borítótipográfia és tördelés: Kühne Andrea

Copyright © John G. Hemry writing as Jack Campbell, 2008

Hungarian translation © Tamás Gábor, 2018

Cover art © Stephan Martiniere

Hungarian Edition © Gabo, 2018

Elektronikus verzió v1.0

A könyv bármely részletének közléséhez a kiadó előzetes hozzájárulása szükséges.

ISBN 978-963-406-615-6

Kiadja a GABO Könyvkiadó

www.gabo.hu

gabo@gabo.hu

www.dibook.hu

Felelős kiadó: Földes Tamás

Felelős szerkesztő: Kleinheincz Csilla

David Shermannek,

Aki hűséges maradt.

Semper Fi

S.-nek, mint mindig.

KÖSZÖNETNYILVÁNÍTÁS

Hálás vagyok az ügynökömnek, Joshua Blimesnak ihletett javaslataiért és segítségéért, valamint a szerkesztőmnek, Anne Sowardsnak támogatásáért és munkájáért. Köszönöm továbbá Catherine Asarónak, J. G. (Huck) Huckenpöhlernek, Simcha Kuritzkynak, Michael La Violette-nak, Aly Parsonsnak, Bud Sparhawknak és Constance A. Warnernak javaslataikat, hozzászólásaikat és ajánlásaikat. Köszönöm Charles Petitnek az űrbeli harcérintkezéssel kapcsolatos javaslatait.

A fordító köszönetet mond Sántha Gergőnek a katonai szaknyelv hitelességének ellenőrzésével kapcsolatos segítségéért.

A SZÖVETSÉGI FLOTTA

JOHN GEARY SORHAJÓKAPITÁNY

parancsnok (megbízott)

Az átszervezés szerint, ami a közvetlenül a Geary sorhajókapitány parancsnoki feladatainak ellátása előtt, a szindikátusi szülőbolygó rendszerében elszenvedett veszteségek után zajlott le.

A félkövérrel szedett nevek művelet során odaveszett hajóegységet jeleznek, utánuk olvasható annak a naprendszernek a neve, ahol az adott egység megsemmisült.

MÁSODIK CSATAHAJÓOSZTÁLY

Büszke

Fékezhetetlen

Dicső

Nagyszerű

HARMADIK CSATAHAJÓOSZTÁLY

Lovag

Orion

Fenséges

Hódító

NEGYEDIK CSATAHAJÓOSZTÁLY

Harcos

Diadal (megsemmisült a Vidhánál)

Bosszú

Megtorlás

ÖTÖDIK CSATAHAJÓOSZTÁLY

Vakmerő

Elszántság

Félelmetes

Haragvó

HETEDIK CSATAHAJÓOSZTÁLY

Fáradhatatlan

Pimasz

Nyakas

NYOLCADIK CSATAHAJÓOSZTÁLY

Tántoríthatatlan

Büntetés

Pompás

Ragyogó

TIZEDIK CSATAHAJÓOSZTÁLY

Kolosszus

Amazon

Spártai

Oltalmazó

ELSŐ FELDERÍTŐ CSATAHAJÓOSZTÁLY

Gőgös (megsemmisült a Kalibánnál)

Példakép

Dacos

ELSŐ CSATACIRKÁLÓ-OSZTÁLY

Merész

Ijesztő

Elszánt

Hírnév

MÁSODIK CSATACIRKÁLÓ-OSZTÁLY

Leviatán

Sárkány

Állhatatos

Vitéz

NEGYEDIK CSATACIRKÁLÓ-OSZTÁLY

Rendíthetetlen

Bátor

Rettentő (megsemmisült az Ilionnál)

Győzedelmes

ÖTÖDIK CSATACIRKÁLÓ-OSZTÁLY

Győzhetetlen (megsemmisült az Ilionnál)

Visszavetés (megsemmisült a szindikátusi szülőrendszerben)

Tomboló

Kérlelhetetlen

HATODIK CSATACIRKÁLÓ-OSZTÁLY

Sarkcsillag (megsemmisült a Vidhánál)

Élharcos (megsemmisült a Vidhánál)

Kiváló

Hihetetlen

HETEDIK CSATACIRKÁLÓ-OSZTÁLY

Rátermett

Fényes

Buzdítás

HARMADIK GYORSREAGÁLÁSÚ FLOTTATÁMOGATÓ-OSZTÁLY

Titán

Boszorkány

Dzsinn

Kobold

HARMINCHÉT MEGMARADT NEHÉZCIRKÁLÓ ÖSSZESEN HÉT OSZTÁLYBAN

Első nehézcirkáló-osztály

Harmadik nehézcirkáló-osztály

Negyedik nehézcirkáló-osztály

Ötödik nehézcirkáló-osztály

Hetedik nehézcirkáló-osztály

Nyolcadik nehézcirkáló-osztály

Tizedik nehézcirkáló-osztály

veszteségek:

Bosszús (megsemmisült a Kalibánnál)

Cuirasse (megsemmisült a Szutránál)

Sisakforgó, Vért, Faltörő és Fellegvár (megsemmisültek a Vidhánál)

HATVANKÉT MEGMARADT KÖNNYŰCIRKÁLÓ ÖSSZESEN TÍZ RAJBAN

Első könnyűcirkálóraj

Második könnyűcirkálóraj

Harmadik könnyűcirkálóraj

Ötödik könnyűcirkálóraj

Hatodik könnyűcirkálóraj

Nyolcadik könnyűcirkálóraj

Kilencedik könnyűcirkálóraj

Tizedik könnyűcirkálóraj

Tizenegyedik könnyűcirkálóraj

Tizennegyedik könnyűcirkálóraj

veszteségek:

Serény (megsemmisült a Kalibánnál)

Markolatgomb, Parittya, Bolokés és Bot (megsemmisültek a Vidhánál)

SZÁZNYOLCVANHÁROM MEGMARADT ROMBOLÓ ÖSSZESEN HÚSZ RAJBAN

Első rombolóraj

Második rombolóraj

Harmadik rombolóraj

Negyedik rombolóraj

Hatodik rombolóraj

Hetedik rombolóraj

Kilencedik rombolóraj

Tizedik rombolóraj

Tizenkettedik rombolóraj

Tizennegyedik rombolóraj

Tizenhatodik rombolóraj

Tizenhetedik rombolóraj

Huszadik rombolóraj

Huszonegyedik rombolóraj

Huszonharmadik rombolóraj

Huszonötödik rombolóraj

Huszonhetedik rombolóraj

Huszonnyolcadik rombolóraj

Harmincadik rombolóraj

Harminckettedik rombolóraj

veszteségek:

Tőr és Méreg (megsemmisültek a Kalibánnál)

Anelace, Bicellus és Buzogány (megsemmisültek a Szutránál)

Celt, Akhu, Sarló, Levél, Lövedék, Saru, Kova, Tű, Dobónyíl, Fullánk, Kacsakagyló és Husáng (megsemmisültek a Vidhánál)

Falcata (megsemmisült az Ilionnál)

MÁSODIK FLOTTA TENGERÉSZGYALOGOS ERŐI

Carabali ezredes (megbízott parancsnok)

1560 tengerészgyalogos a csatacirkálókon és csatahajókon szolgáló különítményekbe szétosztva.

EGY

A Baldur naprendszerből kivezető ugróponthoz közelítő szindikátusi kereskedőhajó kapitányának talán jó napja volt… egészen addig a pillanatig, amikor a szövetségi flotta rombolóinak számos raja lépett elő az ugrópontból. Meglehet, volt néhány perce elgondolkodni, hogyan is tudná valamiképpen legyorsulni a szövetségi rombolókat, és az ugrással a rendszert elhagyva biztonságba jutni, ám aztán újabb rombolók jelentek meg és könnyűcirkálók öltöttek testet a rombolók mögött. Mire a nehézcirkálók, a csatacirkálók és a csatahajók osztályai is kiléptek az ugrópontból, addigra már habozás nélkül rohant a személyzettel együtt a kereskedőhajó egyetlen mentőhajójához.

A Szindikátus Világok hatóságai a Baldur körül keringő egyetlen lakható bolygón nagyjából hat óra múlva látják majd a kereskedőhajó elpusztítását és hallják meg a legénység segélyhívásait, körülbelül egy időben azzal, amikor az ugrópontból induló fény elér hozzájuk, és meglátják, hogy a szövetségi flotta megjelent az ő kis félreeső naprendszerükben.

Nekik sem lesz jó napjuk.

– A Rapír és a Bulava jelentik, megsemmisítették a szindikátusi kereskedőhajót. Egy mentőhajó az érzékelők szerint elhagyta a hajót. A Szingauta jelenti, megsemmisítette az ugrópontot figyelő forgalomirányító automata bóját.

A szolgálatos hangja higgadtan, jól érthetően töltötte be a Rendíthetetlen szövetségi csatacirkáló hídját.

– Jelentem, aknamezőt nem érzékelünk, gyanús eltérés nem látható.

John Geary sorhajókapitány, azaz Black Jack bólintással nyugtázta a jelentéseket, figyelmét a kijelző parancsnoki szék előtt lebegő képe kötötte le. Magától is hozzáférhetett volna az összes adathoz mindabból, amit az imént a szolgálatos elmondott, azonban tapasztalata szerint a fontos értesülések kiemelésében továbbra is az ember maradt a legjobb szűrő. Ha egy másik ember foglalkozott ezzel, akkor Geary összpontosíthatott a magasabb harcászati szintű feladatokra.

– Melyik hajónk van a legjobb helyzetben, hogy elfogja a kereskedőhajó mentőhajóját?

– Egy pillanatot kérek. Jelentem, a Csatabárd.

Gearynek keresnie sem kellett a megfelelő híradó-összeköttetés kapcsolóját – megkönnyebbülten tapasztalta, hogy a jövője ismeretlen berendezései végre megszokottá kezdenek válni számára.

– Csatabárd! Itt Geary sorhajókapitány beszél. Vegyék fel a szindikátusi mentőkabint. Szeretném kihallgatni a kereskedőhajó személyzetét.

A válaszig természetesen várni kellett egy percet, mert a romboló nagyjából húsz fénymásodpercnyi távolságban volt a Rendíthetetlentől. Húsz másodpercbe tellett, mire vették az adást és újabb húszba, hogy a válasz megtegye a visszafelé utat.

– Értettem. Hová vigyük őket?

– A Rendíthetetlenre – rendelkezett Geary.

Még a Csatabárd nyugtázására várt, amikor hűvös színezetű hang szólalt meg a háta mögött:

– Mit remél megtudni a kereskedőhajó személyzetétől, sorhajókapitány úr? A szindikátusi vezetőség vélhetően semmilyen minősített információt nem bízott rájuk.

A férfi hátrapillantott, és látta, hogy Victoria Rione, a Callas Köztársaság társelnöke és a Szövetség szenátora érdeklődve nézi.

– Az a hajó arra készülődött, hogy elugorjon a rendszerből. Ez azt jelenti, hogy valószínűleg az elmúlt néhány héten belül ugrottak ide, nem pedig kizárólagosan rendszeren belüli kereskedők. Más szindikátusi naprendszerekkel kapcsolatos értesüléseik vannak. Tudni szeretném, mit mondtak nekik erről a flottáról és általában a háborúról. Továbbá látni szeretném, hogy elköhintenek-e bármilyen szóbeszédet, amit az utazásaik során hallottak.

– Úgy véli, hogy ez az információ értékes lesz? – kötötte az ebet a karóhoz a nő.

– Fogalmam sincs róla, de ha nem kapom meg, akkor sosem tudom meg, nem igaz?

Rione bólintott, és nem sokat árult el arról, mit gondol az egészről. Nem mintha Geary meglepődött volna ezen. Rione és ő néhány hétig tartó viszonyt folytattak a szó testi értelmében, de amióta csak elhagyták az Ilion naprendszert, a nő távolságtartóan viselkedett, Gearynek pedig mindeddig nem sikerült kiderítenie, miért.

– Akkor talán érdemes lenne a Bosszúra szállítani a foglyokat – tette még hozzá a társelnöknő. – Azon a hajón található a kihallgatásokhoz szükséges legjobb felszerelés, legalábbis ezt hallottam.

Tanya Desjani sorhajókapitány, aki Geary mellett ült, most hátrakapta a fejét.

– A Rendíthetetlennek kiváló kihallgatószobái vannak – közölte ridegen –, és kezeskedem azért, hogy a sorhajókapitány úr minden szükséges támogatást megkap, amit csak kér.

Desjani nem volt hajlandó eltűrni, hogy bárki is azt sugallja, a flottában található bármelyik hajó jobb lehet valamiben a Rendíthetetlennél.

Rione szenvtelenül állta egy másodpercig a hajó parancsnokának tekintetét, majd enyhén fejet hajtott.

– Nem kívántam arra célozni, hogy a Rendíthetetlen nem lenne képes hatékonyan elvégezni a feladatát.

– Köszönöm. – Desjani hangjában nyoma sem volt melegségnek.

Geary igyekezett, hogy ne ráncolódjon a homloka. Desjani és Rione Ilion óta láthatóan csupán egyetlen lépésnyire volt attól, hogy egymás torkának ugorjon, és ennek sem sikerült eddig rájönnie az okára. Épp elég gondot jelentett, hogy főhetett a feje a szindikátusi flotta miatt, most még azt is meg kellett fejtenie, miért gyűlölködik egymással a két legjobb tanácsadója. Figyelmét ismét a kijelzőre fordította, amelyen a flotta érzékelői buzgón mindent kiegészítettek az újonnan beérkezett adatokkal, majd egy káromkodást morzsolt el a foga között.

– Mi történt, sorhajókapitány úr? – kérdezte Desjani, és tekintete máris éberen pásztázta a saját kijelzőjét. – Ó, a fenébe!

– Igen – bólintott a férfi. Tudta, hogy Rione is figyel, és kíváncsi. – Van egy másik szindikátusi kereskedőhajó is a rendszer túloldalán lévő ugrópontnál, és szinte már odaért. Lesz ideje észlelni minket, mielőtt elugrik, és elviszi ezt az információt a szindikátusi hatóságoknak.

– Még jó, hogy nem szeretnénk sokáig itt időzni – tette hozzá Desjani. – Nincs a Balduron semmi, amire szükségünk lenne. Csak egy újabb másodrendű naprendszer.

Geary biccentett, gondolatai visszatértek a múltba. Egy egész évszázaddal ezelőtt, még mielőtt kitört a háború, mielőtt kétségbeesett csatát vívott az első meglepetésszerű szindikátusi támadásban részt vevő egységekkel, mielőtt még éppen csak megmenekült egy sérült mentőkapszulában, hogy száz éven át lebegjen fagyott mélyálomban, mielőtt még egyszerre egy olyan flotta parancsnoki székében találta magát, amelynek az életben maradása rajta múlt. Abba az időbe, amikor még csak John Geary volt, hétköznapi flottatiszt, és nem a mondai alak, Black Jack Geary, akiről ezek az emberek, az általa ismert közösség leszármazottai azt tanulták, hogy mindenre képes.

– Az emberek szerettek eljárni a Baldurra, még a háború előtt – jegyezte meg már-már szórakozottan. – Turistáskodni. Még a szövetségi űrből is.

A sorhajókapitány asszony ámulva nézett rá.

Turistáskodni? – Egy egész évszázadnyi elkeseredett háborúskodás után a gondolat, hogy olyan területre ruccanjon bárki pihenni, ami a nő egész életében ellenségesnek számított, felfoghatatlannak tetszett előtte.

– Igen. – Geary tekintete a lakott világra siklott. – Egészen kivételes látványosságok vannak itt. Hiába telepedett le az emberiség annyi világon, volt ebben valami egyedülálló, valami, amit csak akkor lehetett valóban értékelni, ha az ember a saját szemével látta. Legalábbis ezt mondták.

– Egyedülálló? – Desjani most már csak egyszerűen kételkedett.

– Igen – ismételte a férfi. – Láttam egy beszélgetést olyasvalakivel, aki előtte járt ott. Azt mondta, volt benne valami bámulatos, mintha ott állnának az ember mellett az elődei, ahogy körbepillant. Lehet, persze, hogy történt vele valami, hiszen a Baldurnak végül nem jutott hiperhálókapu.

A nőre nézett, aki még mindig értetlennek látszott, de egyúttal – ahogy ez szokott lenni – egyértelműen készen állt elfogadni annak az embernek a szavát, akit hite szerint az élő csillagok küldtek a Szövetség megmentésére.

– Akkor szeretné elkerülni a bolygó bombázását? – mutatott a kijelzőjére.

Geary kis híján nem jutott lélegzethez. Egy évszázadon át kölcsönösen osztották egymásnak a rémtetteket a szindikátusiakkal, így aztán a szövetségi tisztek is kivételes hidegvérrel voltak képesek viselkedni az ellenséggel szemben.

– Igen – nyögte ki. – Ha ez egyáltalán lehetséges.

– Rendben – bólintott Desjani. – A katonai létesítmények láthatóan elsősorban orbitális pályán találhatók, úgyhogy, ha ki kell iktatnunk ezeket, ahhoz nem lesz szükség felszíni bombázásra.

– Milyen nagyszerű – jegyezte meg kimérten Geary. Hátradőlt, úgy igyekezett megnyugtatni a flotta Baldurba érkezése óta pattanásig feszült idegeit.

– Jelentem, szindikátusi harci egységeket azonosítottunk a harmadik bolygó körüli pályán – közölte a Rendíthetetlen műveleti szolgálatosa, mint aki végszót kapott. – További szindikátusi harci egységet mértünk be a negyedik bolygó körül keringő űrdokkban.

Miközben kijelzőjének képét az ellenséges hajókra irányította, Geary bízott benne, hogy nem volt túlságosan szembetűnő, ahogy összerándult és kihúzta magát a bejelentés hallatán. Amit idáig nem vettek észre, az csak nagyon kicsi lehetett. Azok is voltak.

– Három elavult, filléres korvett és egy még náluk is régebbi könnyűcirkáló.

A cirkáló még nálam is öregebb, futott át Geary agyán. És itt vagyunk mind a ketten, vívjuk a háborút sokkal, de sokkal azután is, mint ahogy azt terveztük. Én legalább valószínűleg jobb állapotban vagyok, mint az a vénséges cirkáló.

– Öt és fél fényórányi távolságban – erősítette meg Desjani. – A harmadik és a negyedik bolygó közötti pályán. Nagyjából öt óra múlva vesznek észre minket.

Elmosolyodott.

– Egyértelmű, hogy nem számítottak ránk.

Geary megkönnyebbülten mosolygott vissza rá. Valahányszor ugrott a flotta, aggódnia kellett, hogy szindikátusi lesállásba futnak bele. Ennek elkerülésére nem volt más mód, mint hogy folyamatosan kétségek között tartja a szindikátusi vezetést a flotta megjelenésének következő helyszínéről. A tény, hogy még járőrhajók sem állomásoztak Baldur ugrópontjai közelében, azt jelentette, hogy a szindikátusiaknak fogalmuk sem volt arról, hogy a szövetségiek itt bukkannak majd fel, de legalábbis nem sikerült időben kitalálniuk a lehetséges úti célt ahhoz, hogy futárhajót küldjenek a naprendszerbe.

– Nagy valószínűséggel akkor elmenekülnek. Ha nem menekülnek, akkor elemzést kérek arról, minek a védelme a feladatuk.

– Értettem – nyugtázta Desjani, és intett az egyik szolgálatosnak. – Szüksége van még valamire, sorhajókapitány úr?

– Tessék? – Geary csak most ébredt rá, hogy feszülten meredt a kijelzőre, ezért most lecsillapította a légzését. – Nem.

Azonban a nő magától is rájött, mi aggasztja.

– A flotta láthatóan tartja az alakzatot.

– Igen.

Láthatóan. Ha a külső egységek közül bármelyik most a fejébe veszi, hogy lerohanja a szindikátusi hadihajókat, a Rendíthetetlenen még közel fél percig semmit sem érzékelnek majd belőle. De valóban úgy festett, hogy mindenki tartja az alakzatot.

– Meglehet, hogy amit a csatabeli fegyelemről magyarázok a flotta tisztjeinek, talán tényleg mindenkinek eljut a tudatáig.

Örömteli volt a gondolat.

Rione habozás nélkül rázúdította a valóság vödrét.

– Vagy talán azért tartják a helyüket az alakzatban, mert öt és fél fényórányira vannak tőlük a szindikátusiak. Az elfogásukra tett kísérlet még teljes gyorsulással is eltartana egy ideig.

Desjani újabb hűvös pillantással jutalmazta a társelnöknőt, míg lefuttatta az elfogómanővert a navigációs rendszerrel.

– Ha a szindikátusiak tartják a pályájukat, és nem menekülnek el, teljes gyorsulással és teljes fékezéssel nagyjából huszonöt óra szükséges az elfogómanőverhez – erősítette meg vonakodva. – De biztosíthatom társelnök asszony, hogy mielőtt Geary sorhajókapitány úr elfoglalta a parancsnoki széket, lettek volna olyan hajók, akik már megindították volna ezt a támadást.

Rione örömtelen mosolyra húzta a száját és bólintott.

– Semmi kétségem kételkedni az értékelésében, sorhajókapitány asszony.

– Köszönöm, társelnök asszony.

– Nem, én köszönöm, kapitány asszony.

Geary kivárt egy pillanatot, amíg hálát adott azért, hogy tisztjei nincsenek díszkardokkal felszerelve. Desjani tekintetéből ítélve ezért Rione is hálás lehetett.

– Rendben – közölte a férfi, hogy elvonja egymásról a két nő figyelmét. – Első ránézésre úgy tűnik, ezt a naprendszert teljességgel készületlenül érte az érkezésünk. Ez azt jelenti, hogy módunkban áll annyira rájuk ijeszteni, hogy ne tegyenek semmi meggondolatlanságot.

Desjani azonnal bólintott, és világosan érzékelhető néhány másodperces késéssel Rione is ugyanígy tett.

– Kapitány asszony, kérem, adja le az összes szindikátusi létesítménynek, hogy a flotta hátráltatására, illetve megtámadására tett bármilyen lépést azonnal és minden rendelkezésre álló erőnkkel megtoroljuk.

– Értettem. Szerepeljen a végén a neve?

– Persze. – Geary soha nem törekedett arra, hogy a nevétől megrettenjenek az emberek, de úgy tűnt, számos szindikátusi szintén hitt Black Jackben, a mondabeli szövetségi hősben.

– Hosszabbak szoktak lenni az üzenetei – szólalt meg ismét Victoria Rione.

– Valami mással próbálkozom – vont vállat a férfi. – Fogalmuk sem lesz arról, mi itt a szándékunk, ezért aztán igyekeznek majd kitalálni, és közben aggódnak. Még az is lehet, hogy annyira, hogy csak ülnek majd a helyükön, és nem próbálnak meg kötözködni velünk.

Nem mintha bármi mást terveznék azon kívül, hogy eljussunk a következő ugróponthoz.

A kijelzőt tanulmányozta: a Wendaya-rendszer ugrópontjához vezető pályát a Baldur-rendszer síkja fölött átnyúló hosszú ívnek látta. A flottának így egyetlen szindikátusi létesítmény közelében sem kell elhaladnia, az ellenfélnek pedig nem áll rendelkezésére semmi a rendszerben, aminek a segítségével a flotta után eredhetnének.

Az egész annyira tökéletesnek tűnt, hogy azt vette észre, ellenőrzi, mert nem hajlandó elhinni, hogy nincs a helyzetben semmilyen nyílt fenyegetés.

Csakhogy semmi gond nem látszott. Az alakzaton töprengve végre ismét hátradőlt, majd előhívta az egyes hajók állapotjelentését. Az ugrótérben nagyon szűkös lehetőségek voltak információcserére, de amióta a flotta megérkezett ide, befutottak az automatikus jelentések a Rendíthetetlenre az egységek jelenlegi állapotáról. Ha ehhez lett volna kedve, megtudhatta volna, pontosan hány matróz küszködött éppen megfázással az adott hajón. Ismert olyan parancsnokokat, akik ehhez hasonló dolgokkal foglalkoztak – valamiért arra számítottak, hogy a flotta irányításával ténylegesen együtt járó dolgok majd maguktól megoldódnak, mialatt ők egyre mélyebbre ásták magukat jelentéktelen részletekbe.

Azonban amit most látott, egyáltalán nem számított jelentéktelennek. Az elsődleges helyzetjelentések láttán képtelen volt magába fojtani bosszús sóhaját, amivel magára vonzotta a hídon tartózkodó többiek pillantását.

– Logisztika – közölte kurta magyarázatképpen Desjanival.

A nő bólintott.

– A Rendíthetetlen is az ajánlott üzemanyagcella-mennyiség alatt jár már.

– Azzal tisztában voltam. Azt nem tudtam, hogy a flotta többi része is inkább alatta, de legfeljebb az ajánlott szinten van. – A fejét ingatta, ahogy egy másik jelentést is átfutott. – És a fogyó fegyverzeti anyagból is. Nagyon sok aknát használtunk el a Sancere-nál és az Ilionnál, ráadásul a hajók többségén a lidércrakétákból is igen kevés van készleten.

Hátradőlt újra, és vett egy nagy levegőt, hogy megnyugodjon.

– Hála az élő csillagoknak a támogatóegységekért! Ez a flotta már néhány naprendszerrel ezelőtt tehetetlenül csapdába esett volna, ha nem állítanak elő útközben új üzemanyagcellákat és fegyverzeti anyagot.

Ez leegyszerűsítette a tervezést, miként keljenek át a Baldur-rendszeren. Szorosan együtt kell tartania a flottát, az üzemanyag-felhasználást a lehető legkisebbre csökkenteni és elég időt biztosítani a támogatóegységeknek, hogy feltöltsék a hadihajók üzemanyag- és fegyverzeti készletét.

Elégedettsége elpárolgott, amint ellenőrizte a négy gyorsreagálású támogatóegység helyzetét, amelyek legfeljebb annak a képzeletében voltak ténylegesen gyorsreagálásúak, aki ezt a nevet aggatta rájuk. Bármennyire nehéz volt védelmezni ezeket a hajókat és bármennyire lassúak voltak is, a támogatóegységnek nevezett önhordó gyárlétesítmények létfontosságúak voltak a flotta hazajuttatásában.

– Miért látok kritikus hiányokról szóló jelentéseket a támogatóegységeknél? – töprengett hangosan. – A Sancere-on elraboltunk minden nyersanyagot, amit csak felhasználhatunk. A támogatóhajók utánpótlásraktárait elvben színültig töltöttük.

Desjani összevonta a szemöldökét, és maga is szemügyre vette az adatokat.

– Ezek szerint a jelentések szerint kulcsfontosságú nyersanyagok hiánya miatt hamarosan az összes támogatóegységnek fel kell hagynia az üzemanyagcellák és a fegyverzeti anyagok előállításával. Ennek semmi értelme. Azok a hajók rengeteg valamit vettek fel a Sancere-on.

Túlságosan is jól festett a helyzet ahhoz, hogy igaznak bizonyuljon. Hogy is lehetett volna másként? Geary az orra alatt szitkozódva hívta a támogatóosztály zászlóshajóját. A Boszorkány jó tizenöt fénymásodperc távolságra volt tőlük, ami nagyon idegesítő késedelmet idézett elő a híradó-összeköttetésben, ahogy az üzenet fénysebességgel elvánszorgott az egyik egységtől a másikig, aztán ugyanolyan lassan jött a válasz. A fény csak az űr roppant távolságaihoz mérten tűnt lassúnak.

Végre megjelent Tyrosianus sorhajókapitány képe: mintha modellt készült volna állni a rossz hírek hozója című kép alakjához. De csak annyit mondott:

– Jelentkezem.

Az üzenetek közötti késedelem legalább elegendő időt adott Gearynek egy diplomatikus kérdés megfogalmazására.

– Sorhajókapitány asszony, a hajói helyzetjelentését olvasom. Mindegyik arról szól, hogy kritikus nyersanyaghiányban szenvednek.

Újabb várakozás. Végül Tyrosianus képe boldogtalanul bólintott.

– Jelentem, sorhajókapitány úr, ez így pontos.

Geary legyűrte az arcára kiülni készülő fintort, ahogy egyértelmű lett, hogy a parancsnok válaszából semmi több nem derül ki.

– Hogy lehetséges ez? Azt hittem, az összes támogatóegység feltöltötte nyersanyagkészleteit a Sancere-nál. Hogyan szenvedhetünk ilyen hamar nyersanyaghiánytól?

Kúsztak-másztak a másodpercek, túl hosszú idő ahhoz, hogy figyelmen kívül hagyják, és túl rövid, hogy közben bármi máshoz hozzáfoghattak volna. Tyrosianus még boldogtalanabbnak tűnt, és újra bólintott.

– A jelentések pontosak, sorhajókapitány úr. Igyekeztem megállapítani a probléma okát. Nagy biztonsággal kijelenthetem, hogy az automatizált logisztikai rendszertől kapott listák okozzák a problémát.

Újabb szünet. Gearyt csak egy hajszál választotta el attól, hogy bosszúságában ököllel kezdje el püfölni széke karfáját.

– Hogyan voltak képesek automatizált rendszerek ilyen mértékig rosszul felmérni, milyen nyersanyagokra van a támogatóegységeknek szükségük a flotta számára kulcsfontosságú utánpótlás előállításához? Talán nem követik a hajói a logisztikai rendszer ajánlásait?

Amíg a válaszra várt, elképzelte, mi mindent tehetne Tyrosianusszal, amiért elszúrt egy ennyire fontos dolgot. Nem segítette az indulatai kezelésében, hogy a nő egyfolytában bizonyságot tett a régi bölcsesség mellett, miszerint a mérnökök nem épp mesterei a szóbeli kommunikációnak. A sorhajókapitány sorra olyasmiket közölt vele, amikből épp a kritikus információ hiányzott, mintha arra számítana, hogy Geary mindent tud, amit ő is.

Amikor végre megérkezett a felelet, Tyrosianus a szakmai véleményüknek hangot adó mérnökök korok óta változatlan stílusában kezdett hozzá.

– Követtük a rendszer javaslatait. Jelentem, ez volt a hiba oka, sorhajókapitány úr. A rendszerek hibás javaslatokat adtak.

Geary tétovázott: egyre növekvő haragja ellenére meglepte a kijelentés.

– Magyarázatot kérek. Miért adnának a rendszerek hibás javaslatokat? Azt akarja mondani, a rendszert valamiféle szabotázs érte, hogy ne nyújtson megfelelő információkat?

Ha ez igaz, akkor annak nagyon súlyos következményei lennének. Amennyiben a flottát támogató automatizált rendszerek megbízhatatlanná váltak, illetve valamiképpen feltörték azokat, az legalább annyira megnyomoríthatja a flottát, mint az üzemanyag és a fegyverzet hiánya.

Azonban amikor végül megérkezett Tyrosianus válasza, a nő a fejét ingatta.

– Jelentem, nem. A logisztikai rendszer kifogástalanul működött és most is így működik. A probléma az előfeltevésekben található, amelyeket a logisztikai rendszer a flotta igényeinek valószínű alakulásának kiszámítására használ. – Nyelt egy nagyot: nyilvánvalóan kényelmetlenül érezte magát, de nem hagyta annyiban a jelentést. – A logisztikai rendszer a tervezett felhasználás és veszteségek alapján határozza meg a jövőbeli szükségletet. Ezek a tervezett adatok a történelmi statisztikai adatokból származnak.

A nő elhúzta a száját.

– Sorhajókapitány úr parancsnoksága alatt a flotta a történelemi statisztikai adatoktól eltérő fegyverzetianyag-használatot és hajóveszteségeket élt át. Ennek eredményeképpen a logisztikai rendszer abból indult ki, hogy jóval kevesebb hajónknak lesz szüksége utánpótlásra, tehát kevesebb lőszert és üzemanyagcellát kell előállítani.

Beletellett egy másodpercbe, mire Geary értelmezte a hallottakat.

– Valahányszor harcoltunk, több hajót kellett volna veszítenem? Nem kellett volna annyi lőszert elhasználnom és annyit manővereznem?

Teltek a másodpercek, mire Tyrosianus újra bólintott.

– Lényegében igen. Sokkal gyakrabban harcoltunk és sokkal kevesebb hajót veszítettünk, mint amennyit a logisztikai rendszer által használt előfeltevések előírnak. A csaták jóval bonyolultabbak voltak, ami a szokottnál több üzemanyagcella felhasználását jelentette. A megszokottnál több nagy hatótávolságú fegyvert vetettünk be. Egyikünk se vette figyelembe, hogyan változtatja meg mindez az előre vetített szükségleteket. Ennek következtében a logisztikai rendszer azt feltételezte, hogy a szokottnál nagyobb szükségünk van harci érintkezés utáni javításhoz szükséges anyagokra, míg a megmaradt hajók utánpótlási szintje alacsonyabb. Rengeteg készlet áll rendelkezésünkre, hogy befoltozzuk a lyukakat a Harcoson, az Orionon és a Fenségesen, de megszorultunk olyan kritikus fontosságú nyersanyagok terén, amelyekből csupán kis mennyiségre van szükség az üzemanyagcellák és a lidércrakéták előállításához.

Csodálatos. Egyszerűen csodálatos.

Hiába szokott már hozzá a világegyetem bizarr húzásaihoz, még mindig elképesztő volt rádöbbenni, hogy azért néz szembe problémákkal, mert túl jól teljesített a harctéren. Desjanira nézett.

– Azért vagyunk bajban, mert a flotta nem veszített elég hajót, amikor harcoltunk.

Meglepetésére a nőnek elég volt egy másodperc átlátni a helyzetet.

– Sorhajókapitány úrhoz kell igazítani a rendszereinket. Erre hamarabb is rájöhettem volna.

Geary keserű mosolyt villantott rá. Desjanira nagyon jellemző volt, hogy azonnal magára vállalja a felelősség egy részét, akár tényleg az övé volt, akár nem. Nem úgy, mint például Tyrosianus sorhajókapitány asszony, aki láthatóan nem tudta, mit is tegyen: várta Geary parancsait, és nem javasolt semmilyen megoldást.

– Tanya – fordult oda hozzá, szándékosan tegezve a nőt, hogy hangsúlyozza belévetett bizalmát –, mit javasolsz?

– Az összes támogatóegységnek kevés van a kulcsfontosságú anyagokból?

Desjani újra megnézte a részletes helyzetjelentést, és csak forgatta a szemét. Egészen nyilvánvaló volt, mit gondol a hajókat irányító mérnökökről. Na persze, gyakorlatilag az összes többi kapitány egyetértene vele ebben a kérdésben.

– A Dzsinn ilyen jellegű készletek terén valamivel jobban áll a Boszorkánynál – állapította meg hangosan. – A Kobold valamivel rosszabbul, a Titán készletei pedig nagyjából ugyanolyan állapotban vannak, mint a Boszorkányéi.

Geary igyekezett nem gondolni arra a rengeteg nyersanyagra, amit a Sancere-nál szereztek, mennyire egyszerűen rakodhattak volna be jóval többet az összes kulcsfontosságú szükségletből.

– Ennél többre van szükségünk – foglalta össze Desjani.

– Sejtettem – felelte, és igyekezett, hogy ne ugorjon a nő torkának megállapítása nyilvánvaló volta miatt. – Hol szerezzük be?

– A szindikátusiaknak természetesen vannak bányái a rendszerben – intett a rendszert mutató kijelzőre a sorhajókapitány. – Van nekik mindabból, ami nekünk kell.

Geary megkönnyebbülve vigyorodott el.

A gondolataim leragadtak a Sancere-nál. Hála az elődöknek, amiért Desjani itt van, a Baldurnál.

– Társelnök asszony… – kezdte.

Rione szemöldökét összevonva vágott a szavába:

– Korábban is volt már dolgunk a szindikátusiak szabotázsaival, sorhajókapitány úr. Súlyos hibát követhetünk el, ha kérünk tőlük a szükséges anyagokból, sőt ha egyáltalán tudomásukra jut, hogy mi kell nekünk. Nem látom, hogy a diplomácia miképpen segíthetne ebben a kérdésben.

Desjani kelletlenül helyeselt.

– Ez szinte biztosan igaz, sorhajókapitány úr.

Geary fontolóra vette a hallottakat, majd az ablak felé fordult, ahol Tyrosianus várakozó alakja állt. A mérnök kapitány láthatóan ideges volt, de felkészült arra, hogy legorombítják, vagy valami még rosszabbat kap, mert láthatóan erre számított. A látvány hatására minden harag elpárolgott a férfiból. Meglehet, hogy nem Tyrosianus a flotta legokosabb vagy a legrátermettebb kapitánya, de értett a munkájához, értett a mérnöki feladatokhoz, és megbízható teljesítményt nyújtott. Nem látta előre a problémát, csakhogy az automatizált rendszerek hatására az alkalmazóik elkényelmesedtek, és túlságosan függeni kezdtek ezektől. Ezzel mindenki tisztában van. Szerencséje volt, hogy a sorhajókapitány asszony képes volt felismerni a problémát, ahelyett hogy vakon ragaszkodott volna a logisztikai rendszerek elhibázott kimeneti adataihoz.

Ezért aztán igyekezett magabiztos pillantást vetni Tyrosianusra, mint aki soha eddig nem kételkedett abban, hogy a nő képes kezelni a kialakult helyzetet.

– Rendben, összefoglalva: mind a négy támogatóegység súlyos hiányt szenved néhány kulcsfontosságú nyersanyagból. Amennyiben nem képezünk tartalékot a lehető leghamarabb a szükséges nyersanyagokból, le kell állítanunk létfontosságú elemek előállítását. Van ezekből a nyersanyagokból ebben a rendszerben? – Eszébe jutott az egyre bosszantóbb késedelem, ezért feltett még egy kérdést. – Hozzáférhetőek ezek azokon a helyeken, ahol a megfigyelésünk szerint bányászati kitermelés zajlik?

Körülbelül harminc másodperccel később látta, ahogy a parancsnoknő arca felderül.

– Jelentem, igen. A flotta érzékelői már befogadták és elemezték az aszteroidákon és a gázóriások közelében zajló bányászati tevékenységet. A legvalószínűbb helyszín, ahol megtalálhatjuk, amit keresünk… ööö… ez, a második gázóriás negyedik holdján.

Másodlagos ablak ugrott fel, benne a Tyrosianus megnevezte hely.

– Mi a véleménye arról, mennyire józan dolog a szindikátusiaktól követelni, hogy lássanak el minket ezekkel a nyersanyagokkal?

A nő egyértelmű riadalommal fogadta a kérdést.

– Jelentem, ez egyáltalán nem lenne bölcs húzás. Azonnal tisztában lennének azzal, miért van szükségünk ezekre az anyagokra. Mindegyik nyomelem, amelyik kis mennyiségben fordul elő és kis mennyiségben szokás felhasználni. A szindikátusiak könnyűszerrel beszennyezhetik vagy megsemmisíthetik a meglévő készleteket, hiszen nincs belőlük sok.

Egyre jobb. Geary tekintete visszavándorolt a kijelzőre. Meglepetést kell okoznia a szindikátusiaknak azzal, hogy rajtaüt a bányatelepen, ami sokkal egyszerűbb lett volna, ha az ellenfélnek nem lett volna mostanra lehetősége napokkal azelőtt látni minden egyes hajóját, hogy az úti céljához érne.

– Van még valami, amit tudnom szükséges, sorhajókapitány asszony? Még valami, amire szüksége van a támogatóegységeknek? Bármi, ami akadályozná, hogy üzemanyagcellákkal és fegyverzeti anyaggal lássák el a flottát?

Nem mintha szeretett volna újabb rossz híreket hallani, de az efféle hírek sosem lettek jobbak pusztán attól, hogy az ember nem hallgatta meg őket. Általában csak rontott a helyzeten.

Tyrosianus ismét a fejét ingatta.

– Jelentem, nincs. Semmi olyasmi, amiről tudnék. A biztonság kedvéért minden egyes támogatóegység minden egyes részlegétől jelentést kérek a legrosszabb esetre vonatkozó lehetőségekről.

– Remek.

És most mihez kezdjen a sorhajókapitány asszonnyal? Rettenetesen elszúrta a dolgot, és ahelyett hogy közölte volna Gearyvel, hagyta, hogy ő maga jöjjön rá. A hiba szó szerint megnövelte a flotta veszélyeztetettségét, és mivel az egységek mind épp az életüket mentették mélyen a szindikátusi űrben, komoly bravúr volt ezt elérni.

Viszont egészen idáig jó, vagy legalábbis megfelelő munkát végzett. És ha felmenti, akkor kit kellene kijelölnie? A Titán parancsnoka lelkes volt, de túl fiatal, tapasztalatlan még. A becsületre és a rangidősségre ennyire adó flottánál rengeteg feszültséget és elégedetlenséget szülne, ha őt tenné meg a támogatóosztály parancsnokának, ráadásul semmi biztosítéka sincs arra, hogy ilyen hamar képes lenne kezelni ekkora felelősséget. A Kobold parancsnokának szolgálati lapja semmitmondó középszerűsége miatt volt emlékezetes. A Dzsinn parancsnoka csak nemrég kapta meg a kinevezését, miután épp Geary volt, aki felmentette az elődjét ebből a beosztásból. Az előd pedig, Gundel sorhajókapitány, annyira sértő érdektelenséggel viseltetett a hadihajók szükségleteinek ellátása iránt, hogy ezzel akár szándékosan is segíthette volna az ellenséget céljai elérésben. Gundel jelenleg valahol a Titánon várakozott egy kis irodában azzal a paranccsal, készítsen átfogó elemzést a flotta szükségleteiről, aminek egyetlen célja az volt, hogy egyáltalán ne legyen láb alatt, még ha évekbe telik is, mire a flotta hazajut.

Ahogy eszébe jutott Gundel, rögtön egyszerűbb lett döntésre jutnia. Meglehet, hogy Tyrosianus nem tökéletes, azonban a többi választási lehetőség még rosszabbnak tűnt.

És a fenébe is, amennyire ezt meg tudom állapítani, minden tőle telhetőt megtett.

– Sorhajókapitány asszony, nem örülök, hogy ilyen helyzettel kell szembenéznünk, és jobb lett volna, ha hamarabb tudomásomra hozza a dolgot, de elemezte a probléma okát, és bízom benne, lépéseket tesz annak érdekében, hogy soha többé ne fordulhasson elő. – Legalább abban biztos volt, hogy amint meghallja őt erről beszélni, a nő megteszi ezeket a lépéseket. – A szükségleteinkkel kapcsolatos beszerzési listát kérek, amit a legjobb tudása szerint készítsen el, valamint állítson össze egy mérnökcsapatot, amelyik készen áll leszállni bármelyik szindikátusi bányalétesítményhez és szemrevételezni a helyi készleteket. Gondoskodjon mind a kettőről.

Tyrosianus úgy pislogott, mint aki meglepődött.

– Értettem.

Vajon felismerte, hogy akár fel is menthetik a beosztásából? Minden bizonnyal. Lehet, hogy nem ez a nő a legjobb tisztje, de elég jó, hogy azok közé tartozzon, akik felfogják a felelősség fogalmát. Nem úgy, mint a legrosszabbak. Bárcsak a parancsnokai közötti igazi ostobák hajlandóak lennének beadni a felmentési kérelmüket, amikor nagy hibát követnek el! De persze nem tennék, még akkor sem, ha valahogy felismernék, hogy csúnyán elrontottak valamit. Ez volt az egyik fő ismérve annak, hogy ostobák.

Geary ismét bizalmat sugárzó pillantást vetett Tyrosianusra.

– Szükségem van továbbá egy másik tervre, amelynek alapján megkezdődik a flotta készleteinek kiegészítése és utántöltése mindabból, amit a támogatóegységek az idevezető úton állítottak elő, előrevéve azokat, akiknek a legkevesebb az üzemanyagcella és a fogyó lőszerkészletük.

– Értettem. Ez nem probléma. Változtathatunk a flotta alakzatán?

– Hogyne. A lehető leghamarabb és a lehető leghatékonyabban szeretném elvégezni a feltöltést.

– Ez meglesz – fogadkozott a nő. Tétovázott kicsit. – Sajnálom, sorhajókapitány úr.

Geary is megakadt. Ez alkalommal úgy érezte, arckifejezése őszinte, ahogy odabiccentett.

– Köszönöm, kapitány asszony. Tisztában voltam ezzel. Ezért van még mindig maga a Boszorkány és a támogatóosztály parancsnoki székében, és ezért vagyok biztos abban, hogy mind a két beosztásában jól teljesít majd.

Miután Tyrosianus képe eltűnt, lehunyta a szemét egy pillanatra, remélte, hogy ezt sikerült megfelelően kezelnie, és igyekezett rájönni, komolyan is gondolta-e, amit az előbb mondott a nőnek, vagy csupán politikai játszma része volt. Hamis képet mutatni az ellenségnek legalább olyan fontos szerepet játszhatott a győzelem elérésében, mint a hadihajóosztályok. Semmi kifogása nem volt ez ellen. De alkalmanként ugyanezt kellett tennie a saját tisztjeivel szemben is, és soha nem sikerült könnyen túltennie magát ezeken az alkalmakon. Tényleg hitt Tyrosianusban, vagy csupán benne látta a legkisebb rosszat a rendelkezésére álló megoldások közül?

De még ha így is éreztem, ugyan mi értelme lenne közölni vele?

Vár a munka. Elég a borongásból.

Kinyitotta a szemét, és visszafordult a Baldur-rendszert mutató kijelzőhöz. Egyáltalán nem tudta, miként fogják beszerezni a nyersanyagokat a szindikátusiaktól, de azt pontosan tudta, kire van ehhez szüksége. Megnyomott néhány gombot a vezérlőpultján, hogy újabb ablakot hívjon elő. Néhány másodperc múlva megjelent a tengerészgyalogosok parancsnokának képe.

– Carabali ezredes asszony, feladatunk van a katonáinak.

Na, megint kezdődik.

Összeszedte magát, és belépett a kamrába, ahol a flottája parancsnokaival szokott értekezletet tartani. Nem volt valami nagy hely, az asztal köré legfeljebb tucatnyi ember ülhetett le kényelmesen, azonban a virtuális értekezletszervező program elég nagy helyiséget és asztalt vetített oda, hogy a flotta minden egyes parancsnokának jusson benne hely. Noha már számos értekezletet állt ki már itt, még mindig nem sikerült eldöntenie, ez áldás vagy inkább átok.

Elfoglalta helyét az asztalfőn, és végignézett a két oldalon. Hozzá legközelebb a rendfokozatukat legrégebb óta viselő főtisztek tűntek fel, a parancsnokok sora a rendfokozatban eltöltött idő szerint csökkenő sorrendben haladt egyre messzebbre, hogy a legvégén a legfiatalabb parancsnokok várakozzanak. Ténylegesen csak egyetlen másik ember volt jelen, Desjani sorhajókapitány, aki legalább olyan kevéssé lelkesedett az értekezletért, mint maga Geary, habár a férfi azért bízott abban, hogy neki ezt sikerült ügyesebben lepleznie.

Numos és Faresa sorhajókapitányok távolléte, akik egyébként hozzá közel „foglaltak helyet”, és akik mind a ketten komoly fejfájást okoztak neki, nem jelentett nagy vigaszt. Az Orion és a Fenséges korábbi parancsnoka egyaránt letartóztatásban volt, de még így is folyamatosan gerjesztették a széthúzást. Gearynek elég volt csak végigpillantania az asztal mellett ülőkön, hogy olyan tekintetekkel találkozzon, amelyek gyanakvóan nézték, vagy éppenséggel elleplezték esetleges érzéseiket. Szerencsére számos olyan tiszt is akadt, aki egyértelműen már-már imádatnak számító – bár eléggé terhes – hittel fordult Black Jack Geary felé, továbbá olyanok is, akik nem annyira Black Jackben, a hősben, mint inkább abban az emberben hittek, aki idáig elvezette a flottát. Akarva-akaratlan eltöprengett azon, mennyi idő múlva szúrja el annyira a dolgokat, hogy egyre erősödő bizalmukat darabokra zúzza saját ember voltával és esendőségével.

– Üdvözlök mindenkit a Baldur-rendszerben – kezdte. Ahogy kimondta, rádöbbent, több mint egy évszázaddal ezelőtt egy népszerű dokumentumműsornak volt ez a címe. Azonban senki nem mutatta jelét, hogy felismerte, úgyhogy vélhetően ő volt a flottában az egyetlen, aki emlékezett erre. Természetesen nem volt ebben semmi szokatlan.

– Úgy terveztem, hogy egyszerűen elviszem a flottát a rendszer síkja fölött a következő ugrópontig, de szokás szerint változott a terv.

Érdeklődő mormogás futott végig a messzeségbe nyúló asztal teljes hosszán, mialatt Geary a kijelző képét hívta maga elé. Középen a Baldur ragyogó sárga csillagának ábrája jelent meg körülötte a naprendszer számos jelentős bolygójával, és itt is, ott is a szindikátusi tevékenységet, illetve létesítményeket jelző szimbólumokkal.

– Fel kell keresnünk a második gázóriás negyedik holdján található szindikátusi bányát. – Erre élénken felfénylett a szóban forgó szimbólum. – A támogatóegységeknek kulcsfontosságú nyersanyagok feltöltésére van szükségük, amelyeket ott szerzünk be. Illetve a tengerészgyalogosaink szerzik be – biccentett Carabali alakja irányába.

Az ezredes asszony Gearyhez hasonlóan akkor lett az egység parancsnoka, amikor a szindikátusiak tárgyalás örvén végeztek a feljebbvalójával. Tekintettel arra, hogy tengerészgyalogos volt, egyáltalán nem hagyta, hogy ez a legkisebb mértékben is befolyásolja, amikor a körülötte lévő flottatisztekkel volt dolga. Most pedig eligazítást tartó tisztekre jellemző tárgyias, szabatos hanghordozással beszélt.

– Attól lehet tartani, hogy a szindikátusiak megsemmisíthetik, illetve beszennyezhetik a számunkra szükséges raktárkészleteket – kezdte.

– Miért? – szólt közbe valaki.

Geary a beszélőre nézett: Yin fregattkapitány tette fel a kérdést, az Orion megbízott parancsnoka és minden bizonnyal Numos pártfogoltja. Kissé idegesnek, de így is éppen eléggé harciasnak tűnt a nő, viselkedésével talán tudattalanul is Numost kívánta utánozni.

– Amennyiben engedi, hogy Carabali ezredes asszony befejezze a tájékoztatót, megkapja a választ – közölte Yinnel, habár magában megállapította, nyersebben szólt oda, mint szerette volna.

A tengerészgyalogos körülnézett és folytatta.

– A szóban forgó nyersanyagok nyomelemek. A flottának a rendszerben zajló híradóforgalom elemzésével és az ekkora távolságból látható részek elemzésével sikerült igazolnia a számunkra szükséges készletek létezését a bányalétesítményben. Mivel a készletek viszonylag kis mérete folytán egyszerű megsemmisíteni, illetve beszennyezni a nyersanyagokat, Geary sorhajókapitány úr felkért, tervezzek meg egy olyan rajtaütést, ami meglepetésként érhet bárkit, aki a bányalétesítményen tartózkodik, esetleg védelmezi.

A nő itt szünetet tartott, mire Tulev sorhajókapitány, a Leviatán csatacirkáló parancsnoka kérdőn, de nem ellenségesen pillantott rá.

– Meglepetésként? Hogyan tudnánk ezt elérni?

– Félre kell vezetnünk a szindikátusiakat, meg kell őket tévesztenünk a szándékunkat illetően – felelte erre Geary. – Látják majd, hogy feléjük tartunk, de el kell hitetnünk velük, hogy érkezésünknek pusztán a létesítmény megsemmisítése a célja, és nem az, hogy bármit is elvigyünk onnan.

Megérintett néhány gombot, mire egy sor pályaív jelent meg a Baldur naprendszert ábrázoló kivetítésen, amelyek bolygók és aszteroidák között kötöttek össze különböző pontokat.

– A Baldur pereménél kezdjük majd, onnan haladunk befelé, útközben szindikátusi létesítmények mellett haladunk el és infernólándzsákkal, valamint közelről leadott lövésekkel megsemmisítjük ezeket.

Ez alkalommal a Hódító parancsnoka, Casia sorhajókapitány szólalt fel homlokát ráncolva.

– Ennek semmi értelme. Még a szindikátusiak sem hinnék el, hogy időt fordítunk állandó pozícióban található célpontok megsemmisítésére kis távolságról, amikor elég lenne messziről kinetikus lövedékeket indítanunk ellenük.

Geary ellenőrizte a gyanúját, hogy a Hódító annak a harmadik csatahajóosztálynak a tagja, amelyikbe az Orion és a Felséges is tartozott. Casia az eddigi értekezleteken nem hallatta a hangját, talán mert elnyomta Numos és Faresa jelenléte. Emlékei szerint semmilyen alapja nem volt, hogy azt feltételezze, Casia is olyan, mint a másik kettő, ezért mindenféle ellenségesség nélkül válaszolt.

– Nem lehetetlen a feltételezés, hogy a flottánk szűkében van a kinetikus lövedékeknek. Ami azt illeti, épp azért vagyunk ténylegesen szűkében ezeknek, mert olyan sokat használtunk el belőlük a Sancere-nál. Továbbá jelentős veszélyforrásokkal nézünk szembe ebben a naprendszerben. Ilyen körülmények között tökéletesen elfogadható viselkedés tartalékolni a kinetikus lövedékeket, és infernólándzsákat alkalmazni. A szindikátusiak azt hiszik majd, hogy még annyi kinetikus lövedékünk sincs, amennyivel rendelkezünk, aminek talán más módon látjuk majd hasznát a jövőben.

Casia az ajkát harapdálta bosszúságában, éppen csak érzékelhető ráncokkal a homlokán. Duellos sorhajókapitány, a Merész parancsnokának képe vonta magára Geary figyelmét, amint szavak nélküli értékelésként lemondó pillantást vetett Casiára. Egy hosszan tartó másodpercet követően, ami akár betudható lett volna a Rendíthetetlen és a Hódító közötti távolságnak is, Casia ingatni kezdte a fejét.

– Mindannyiunknak kevés a kinetikus lövedéke? Mivel foglalkoztak eddig a támogatók?

– Üzemanyagcellákat állítottak elő, sorhajókapitány úr – közölte Duellos úgy húzva el a szavakat, hogy Casia arca kivörösödött. – Felteszem, örül annak, ha képes manőverezni a hajójával, vagy talán szívesebben sodródik irányíthatatlanul az űrben teljesen feltöltött kinetikus lőszerkészlettel?

A többi tiszt reakciója alapján Gearynek nem esett nehezére megállapítani, milyen helyet foglal el Casia a flottában. Sokan vigyorogtak a letorkolás hallatán, mások azonban inkább Duellosra, mint a másik parancsnokra vetettek sötét pillantásokat. Különös, mert Geary nem emlékezett arra, hogy ezelőtt bármikor is nehézsége támadt volna vele. Az elégedetlenkedők miért őt választották a szószólójuknak?

Öklével megkopogtatta az asztalt, hogy elejét vegye a további megjegyzéseknek.

– Köszönöm, Duellos sorhajókapitány úr. Van még kérdése, Casia sorhajókapitány úr?

– Igen. Igen, van. – Fel is állt, hogy még nagyobb hangsúlya legyen a mondandójának. – Ha jól értem, ezekre a nyersanyagokra azért van szükségünk, mert a támogatóegységek nem készleteztek megfelelően a Sancere-nál. Az egész flottát kockára tették, de semmi nem történt azokkal, akik felelősek ezért.

Kivárt, és Geary közben Tyrosianus sorhajókapitányra pillantott: a nő kihúzta magát.

– Ez megállapítás vagy kérdés? – érdeklődött Geary a Hódító parancsnokánál.

– Ez… mindkettő.

– Akkor biztosíthatom – közölte színtelen hangon –, hogy megvitattam az ügyet Tyrosianus sorhajókapitány asszonnyal, és továbbra is élvezi bizalmamat a flottatámogató-osztály élén.

– Mit mondott neki? – faggatta Casia.

Geary arcára akarva-akaratlan szigorú kifejezés ült ki – ami azt illeti, még erőt sem vett, hogy letörölje, ahogy a Hódító parancsnokára nézett. Felismerte, mi is zajlik itt, az a fajta vita, ami elképzelhetetlen volt abban a flottában, amelyet megismert: nem egyszerűen a követendő cselekvési tervekről szóló eszmecsere, hanem a flottaparancsnok tekintélyének kikezdése, kísérlet arra, hogy befolyásolják a parancsnok számára elérhető támogatást. Casia bármelyik pillanatban szavazást kezdeményezhet, ragaszkodván ahhoz, hogy Geary mentse fel Tyrosianust.

Márpedig amíg ő a parancsnok, ilyesmire nem kerül sor.

– Sorhajókapitány úr – kezdte a lehető legridegebb stílusban. – Nem szokásom nyilvánosan megbeszélni a tisztekkel folytatott magánjellegű beszélgetéseimet. Amit Tyrosianus sorhajókapitány asszonynak mondtam, az csak rá és rám tartozik, pontosan ugyanúgy, mint ahogy az, amit magának mondok négyszemközt, az is kettőnk között marad.

– Jogunk van tudni, hogy hathatós lépéseket tesz majd… – kezdte Casia.

– Megkérdőjelezi a flottaparancsnoki tekintélyemet, sorhajókapitány úr? – Geary hangja betöltötte a helyiséget.

Egy pillanatig csönd telepedett az asztalra, majd megszólalt Tulev, mintegy magamagának, noha jól hallható volt, amit mondott.

– A szindikátusiak a Kalibánnál, a Sancere-nál és az Ilionnál is megtapasztalhatták, hogy Geary nagyon is hathatós lépésekre képes parancsnok.

Yin fregattkapitány asszony hangja kissé megremegett, ahogy ismét beleszólt a beszélgetésbe.

– A flotta hagyományai parancsnokok közötti nyílt eszmecserét és általános megegyezést tesznek szükségessé. Mi a gond azzal, ha folytatni szeretnénk ezt a hagyományt? Miért nem kívánja Geary sorhajókapitány úr fenntartani azokat a hagyományokat, amelyek miatt még egyáltalán harcolni képes ez a flotta?

Desjani egészen mostanáig csöndben maradt, de végül a Geary elleni közvetlen támadás miatt kitört.

– A sorhajókapitány úr hisz a hagyományainkban! Olyanokra is emlékeztetett minket, amiket már el is felejtettünk!

– Azokat a hagyományokat Geary sorhajókapitány hozta még létre! – közölte egy másik hang. A flottaparancsnok legnagyobb meglepetésére Gaes fregattkapitány volt az, a Lorica parancsnoka. – Harcol! És, ami még fontosabb, tudja, hogyan kell harcolni! Egyetlen szindikátusi csapdába sem küldte bele ezt a flottát!

A vita a Vidhánál elszenvedett katasztrófáról szóló nyilvánvaló utalás nyomán egy pillanatra megakadt. Casia és Yin is haragvón pillantott Gaesra, ám a nőt ez láthatóan nem érdekelte. Miután a szövetségi flotta hajóinak lázadó ereje úgy döntött, inkább Falco sorhajókapitányt követik, majd végignézhette, ahogy ezt az erőt ízekre tépik a Vidhánál, a fregattkapitánynak valószínűleg nem sok türelme maradt olyanokra, akik olyasféle kihívást intéztek Geary vezetése ellen, amilyen ehhez a súlyos vereséghez vezetett.

Casia végül megrázta a fejét.

– Nehéz helyzetben vagyunk. A flotta nem engedheti meg magának, hogy olyanok kénye-kedvének legyen kitéve, akik rátermettségüktől függetlenül a flottaparancsnok kedvenceiként jelennek meg.

– Ebből elég.

Geary látta, hogy mindenki odafordult felé, és csak ekkor ébredt rá, hogy ő csattant fel. Erőt vett magán, hogy változtasson, és igyekezett inkább parancsnoknak, mint felháborodott istenségnek hangzani. Kevésbé olyannak, mint Black Jack.

– Casia sorhajókapitány úr, ennek a flottának túlságosan is nagy tapasztalatai vannak olyan tisztekkel, akik képtelenek eleget tenni a felelősségüknek. Egyetlen ilyen embert sem tűrök meg parancsnoki beosztásban. Világos, amit mondtam?

Casia elvörösödött, de nem szólalt meg.

– Most pedig mondja meg, hogy szándékozik-e bármelyik jelen lévő tisztet is azzal vádolni, hogy nem alkalmas a hajója parancsnokságára?

Erőszakosan viselkedett a másikkal, arra kényszerítette, hogy nyilvánosan hátráljon meg. Ezzel tisztában volt. Nem lenne szabad így alkalmaznia a hatalmát. Vezetnie kell ezeket a tiszteket, nem pedig hajtania őket maga előtt. De jelen pillanatban elege volt a politikából és az olyan főtisztekből, akik érzékelhetően akkor is örömüket lelték ebben, amikor a flotta fennmaradását veszélyeztették vele.

– Ez a szándéka? – ütötte a vasat.

Casia kényszeredetten felelt.

– Nem.

– A flotta parancsnoka és a maga elöljárója vagyok, sorhajókapitány úr.

– Értettem… uram.

– Köszönöm.

Fel kell menteni valamilyen okból. Most azonnal. Odazárni Numos, Faresa, Kerestes meg az eszement Falco mellé. Bedobni még melléjük Yint is. Miért kell nekem elviselnem ezeket a barmokat? Sokkal nagyobb biztonságban lenne ez a flotta, ha nem lennének itt, hogy akadályozzanak. Ha nem tennének lépten-nyomon próbára…

Lassan vett egy mély levegőt.

A fenébe is! Kezdek elszakadni a valóságtól. Hová vezetne ez az út, ha elindulnék rajta? Hány tisztet állítanék félre, hogy biztosan csak azok legyenek a parancsnokok, akik hozzám hűségesek? És miután elég sokat intéztem volna el, a többi nem merne szólni alkalmanként, jelezni, mikor tévedek, mikor hibázok. A flotta pedig odaveszne, mert csak az elődeim tudják, milyen gyakran hibázok. Milyen gyakran tévedek.

– Carabali ezredes asszony! Kérem, folytassa.

A tengerészgyalogos biccentett, mintha semmilyen kellemetlenség nem történt volna, és folytatta a jelentést. Nem cifrázta. A flotta számos szindikátusi létesítmény mellett halad el a rendszer belsejébe vezető útja során, és infernólándzsáinak töltött részecskéket kilövő ágyúival sorjában lerombolja mindegyiket. Ám amikor a második gázóriás negyedik holdjának közelébe érnek, akkor a flotta fékezésbe kezd, és siklókat bocsát ki, rajtuk tengerészgyalogosokkal. Megfelelő időzítéssel és manőverezéssel a siklók kevesebb mint félórányi repülőúttal máris letehetnék a tengerészgyalogosokat a bevetési ponton.

– Még ha a szindikátusiak valamilyen módon rá is jönnének, hogy a szövetségi flotta pontosan mi okból is szeretné elfoglalni a létesítményt, ezzel együtt remélhetőleg nem lesz elég idejük, hogy hatékony védelmet szervezzenek, vagy hogy megrongálják a számunkra szükséges raktárkészleteket – zárta le Carabali.

– A felderítő csatahajóosztály adja a közeltámogatást, amennyiben a tengerészgyalogosoknak szüksége lesz rá – vette át tőle a szót Geary. – A Példakép és a Dacos már bizonyították, hogy értenek ehhez a feladathoz.

Mellesleg már csak ez a két felderítő csatahajó maradt, de ezt senki nem emlegette fel.

A flotta követendő pályaíveire mutatott: az egyes szakaszok a szindikátusi létesítményeknek szegezett szablyák módjára húzódtak végig a Baldur-rendszer egy-egy részén.

– Ehhez több idő kell, mintha egyenesen a célunk felé törnénk. Azonban egyúttal lelassítunk nulla egész nulla ötös fénysebességre, hogy megkönnyítsük a flotta készletfeltöltési feladatát. Egy órán belül mindenki megkapja az újrafeltöltésre és áthaladásra vonatkozó tervet.

– Nagyobb kárt tehetnénk azzal, ha a flottát néhány kisebb alakzatba osztanánk – vetette fel Cresida fregattkapitány, a Tomboló parancsnoka. Valahogy sikerült csendben maradnia a vita során, de nem állta meg, hogy ha lehetőség van rá, ne érveljen még több harctevékenységért.

Geary biccentéssel jelezte a felvetés jogosságát. Akárcsak Tulev és Duellos, Cresida is a legjobb parancsnokai közé tartozott.

– Ez igaz. Azonban amíg nem rendelkezünk a nyomelemkészletekkel, szeretném a lehető legalacsonyabban tartani az üzemanyagcella-felhasználásunkat, és nem akarok rajokat és osztályokat szétbontani, hogy mindenki megfelelő utánpótlást kaphasson.

– Mi a helyzet a szindikátusi hadihajókkal? – kérdezte Neeson fregattkapitány, a Kérlelhetetlen parancsnoka: láthatóan csalódott volt, amiért ez alkalommal nincs külön harci kötelék, aminek a tagja lehet.

Desjani a kijelzőre mutatott.

– Szétváltak. Két korvett a Baldurból kivezető egyik ugrópont felé tart, amit mi is használhatunk, a harmadik és a könnyűcirkáló a másik irányába indult.

– Járőrhajók – biccentett Duellos. – Amikor odaérnek, az egyik korvett valószínűleg elugrik, hogy beszámoljanak a jelenlétünkről, míg a másik kivárja, hogy melyiket használjuk majd.

Nem volt nehéz érzékelni, milyen csalódást jelentett ez az asztal körül ülőknek, de egyszerűen nem volt rá mód, hogy a flotta harcba bocsátkozhasson bármelyik szindikátusi hadihajóval ezek közül. Noha a négy támogatót kivéve a korvettek jóval lassabbak voltak a szövetségi flottát alkotó egységeknél, túlságosan is nagy volt az előnyük.

– Jelentős károkat okozunk a rendszerben található szindikátusi létesítményekben – mutatott rá Geary. – És ismét az ellenség biztosítja majd a nyersanyagot, amire a támogatóegységeinknek szükségük van, hogy folytathassuk az utat.

Nyilvánvaló volt a lelkesedés hiánya. Még a legszorosabb szövetségesei sem örültek, de ugyan minek is örülhettek volna? A Baldur röpke megálló volt a hazafelé tartó hosszú utazáson. Ezután át kell verekedniük majd magukat a Wendayán, aztán még egy naprendszeren, majd még egyen, és még egyen…

A szindikátusiak nyomukat veszítették, amikor visszaugrottak a Szindikátus Világok területének mélyére, hogy lecsapjanak a Sancere-ra, de ugyan mennyi ideig sikerül megakadályozni, hogy az ellenség felismerje a következő úti céljukat, és legyűrhetetlen mennyiségű erőt csoportosítson oda?

KETTŐ

Infernólándzsa-ütegek okádtak töltött részecskékből álló hullámokat a szindikátusi katonai bázis és a kis méretű hajójavító dokk irányába, amelyek évszázadok óta keringtek a Baldur-rendszer félreeső gázóriása körül. A létesítmények többségét láthatóan tartaléknak minősítették és tartós megóvásba vonták, vélhetően már évtizedekkel korábban, és nem volt nagy létszámú szindikátusi személyzetük, azok is csak karbantartók, hogy kezeljék azt a néhány szindikátusi rendszert, ami még üzemelt. Jelen pillanatban mentőkapszulákban menekültek a rendszer belseje felé, míg mögöttük közvetlen közelről szabdalták darabokra infernólándzsa-sortüzek a bázis és a dokkok működő és tartós megóvásban lévő részeit.

Geary korábban úgy döntött, szétosztja az egységek között a bányatelep felé vezető úton található szindikátusi létesítmények megsemmisítésének mulatságát. Ebben az esetben átengedte a dicsőséget a nyolcadik csatahajóosztálynak. A Tántoríthatatlan, a Büntetés, a Pompás és a Ragyogó elhúzott a szindikátusi bázis mellett, óriási tűzerejük ízekre tépte a felszerelést, az ellátmány és a tartalék alkatrészek készleteit, valamint a dokkokat, amelyek alkalomadtán támogathatták volna az elavult korvetteket.

A következő célpont a bányatelep lesz, amelyet sértetlenül kellett elfoglalniuk. Tekintettel az emberiség láthatóan soha nem szűnő igyekezetére, hogy építsen és fenntartson, Geary akarva-akaratlan elmerengett a sors fintorán: az emberi háborúkban mindig sokkal egyszerűbbnek tűnt elpusztítani valamit, mint megpróbálni egy darabban megszerezni.

– Jól szórakozol?

Felnézett a kijelzőről, amelyen a szindikátusi létesítményt szétverő csatahajók látszottak, és Victoria Rionét pillantotta meg, aki közben bejelentés nélkül bejött a kabinjába. Azért volt erre képes, mert Geary úgy módosította a helyiség biztonsági beállításait, hogy a nő is hozzáférést kapjon – még annak az időszaknak az öröksége volt ez, amikor megosztotta Rionéval az ágyát. Eszébe jutott már, hogy – tekintettel a nő távolságtartó viselkedésére – megint változtatni kellene a beállításokon, de eddig nem tette meg.

Most válaszképpen vállat vont.

– Szükséges lépés.

Rione nehezen értelmezhető pillantást vetett rá és leült vele szemben ugyanazzal a távolságtartással, ami Ilion óta jellemezte a kapcsolatát Gearyvel.

– Hogy mi „szükséges”, az pusztán döntés kérdése, John Geary. Nincs semmiféle világos és tisztán látható választóvonal aközött, amit meg kell tenni, és aközött, amiről úgy döntünk, hogy megtesszük.

Valamiért a férfi úgy vélte, Rione valamilyen ki nem mondott dologra utal. Sújtsák agyon az elődök, ha tudja, mire!

– Ezzel én is tisztában vagyok.

– Azt hiszem, általában igen – ismerte el a nő, ami igencsak szokatlan volt a részéről. Majd egy másodpercig csak nézte Gearyt, és csak aztán folytatta. – Általában. A Callas Köztársaság és a Hasadék Föderáció hajóinak parancsnokai elmondták, miként zajlott a legutóbbi flottaértekezlet.

A férfi legyűrte pillanatnyi ingerültségét.

– Nem szükséges emlékeztetni, hogy azok az egységek a te javaslataidat követik majd, mert te vagy a Callas Köztársaság társelnöke.

– Nem – felelte élesen Rione. – Nem hiszem, hogy Black Jack élvezi, amikor megkérdőjelezik a tekintélyét. Úgy tudom, megint ilyesmivel szembesültél, és keményen elbántál velük.

– Fenn kell tartanom az ellenőrzést a flotta felett, társelnök asszony! Ennél sokkal erősebb választ is adhattam volna, és ezt te is tudod.

Ahelyett, hogy hasonló haraggal felelt volna neki, Rione elfintorodott és leült.

– Megtehetted volna. A fontos nem az, hogy ezt tudom, hanem az, hogy te tudod. Gondolkodsz azon, mi mindent tehetnél Black Jackként, aminek nem lenne következménye. Nem igaz?

Geary tétovázott. Nem szerette volna ezt beismerni, azonban Rione volt az egyetlen olyan ember, akivel szemben ezt nyíltan vállalhatta.

– Igen. Eszembe jutott ez a lehetőség.

– Eddig nem történt ilyen, ugye?

– Nem.

– Meddig tudod megállítani, John Geary? Black Jack azért tud azt tenni, amit csak akar, mert mesebeli hős. Mert kulcsfontosságú győzelmeket aratott ennek a flottának az élén.

A férfi szúrós szemmel nézett rá.

– Ha nem győzök, ez a flotta odavész.

Rione bólintott.

– Ha pedig győzöl, azzal növekszik a legendád. Növekszik a hatalmad. Minden egyes újabb győzelem kockázatot hordoz magában, mert sokkal egyszerűbbé válik vele Black Jack számára az út. Nem kell meggyőznie másokat, hogy megtegyék, amit kér: elég csak kiadnia a parancsot, és megbüntetni, aki nem ért vele egyet. Nem kell aggódnia szabályok vagy a becsület miatt. Megalkothatja a saját szabályait.

Geary is hátradőlt és lehunyta a szemét.

– Mit javasol, társelnök asszony?

– Nem tudom. Bárcsak tudnám! Aggódom érted. Egyetlen ember sem képes annyira ellenőrzése alatt tartani saját magát, mint amennyire hiszi.

A férfinak kipattant a szeme, és csak meredt Rionéra, meglepte a gyengeség beismerése. A nő elfordította tekintetét, arcán egy pillanatra elgyötört kifejezés látszott – majd összeszedte magát, akár egy pajzsait megerősítő hadihajó, és hűvösen nézett Gearyre.

– Mihez kezdesz, ha a bányatelepen nincsenek meg a flotta számára szükséges anyagok?

Geary elkeseredetten legyintett.

– Lecsapunk egy másikra. Kell az a nyersanyag. Utálom, hogy lassítanunk kell ebben a rendszerben, de nem ugorhatunk el a támogatóegységek készleteinek feltöltése nélkül. Még ha szét is osztjuk az idáig elkészült cellákat, a flottának továbbra is átlagosan csak hetvenszázalékos lesz az üzemanyagkészlete, az pedig túlságosan is kevés, amikor ilyen hosszú hazaút áll előttünk.

– Csak ez az, ami foglalkoztat?

– Mármint, rajtad kívül? – kérdezett rá kertelés nélkül Geary.

A nő állta a tekintetét.

– Igen.

Nagyobb sikereket ért volna el szindikátusi foglyok kihallgatásával, mint azzal, hogy olyasmit húzzon ki Victoria Rionéból, amit az nem akart elárulni. A férfi szája valamiért mégis ironikus mosolyra húzódott.