Roman Sandgruber

Hitler
apja

Hogyan lett a fiúból diktátor

részlet

CORVINA

Copyright © 2021 by Molden Verlag
in der Verlagsgruppe Styria GmbH und Co KG, Wien

Hungarian translation © Győri László, 2022

A fordítás az alábbi kiadás alapján készült:
Roman Sandgruber: Hitlers Vater
Molden Verlag in der Verlagsgruppe Styria GmbH und Co KG, Wien, 2021

A fordító munkáját a Kunststiftung NRW és az Europäisches Übersetzer-Kollegium, Straelen támogatta

A borítót az osztrák kiadás alapján tervezte: Karcagi Klára

Kiadja 2022-ben a Corvina Kiadó Kft., az 1795-ben alapított Magyar Könyvkiadók és Könyvterjesztők Egyesülésének tagja.

ISBN 978 963 13 6835 2

Elektronikus változat
eKönyv Magyarország Kft.
www.ekonyv.hu
Készítette Ambrose Montanus

Tartalom

Miért nehéz Hitlerről írni

Előszó

A Hitler-rejtély

Problematikus források

A vidékiség terhe

Alois Hitler alias Schicklgruber

Mítosz az Ahnengauról, az ősök földjéről

Hitler nagyanyja

Schicklgruberből Hitler lesz

Vámos-sors

Vámosok és csempészek Pinzgauban

A Braunau-mítosz

Sorscsapások és házassági stratégiák

A harmadik házasság

Adolf és a Gondviselés

A paraszti élet vonzásában

Wertheimer és Wieninger

Két szenvedély: a méhek és a mezőgazdaság

„A feleségem dolgos asszony, és a gazdálkodáshoz is van érzéke”

A passaui vámkirendeltség

az elfeledett lakóhely, Urfahr

„… amennyiben ez a Hafeld nem teljesen az Isten háta mögött van…”

A finanszírozás

Ebben a házban jó dolgom kell hogy legyen

Disznóvágás és kenyérsütés

Nyugdíjban

A vidéki élet nehézségei

Adolf iskolába megy

Meg lehet itt maradni?

Álom a politikussá válásról

„Lambachban, amely mellett oly gyakran vezetett el az utam…”

A nyugdíj-sokk

Énekesfiú és ministráns

Leonding és Hitler

Politika és nyugdíj

Hitler leondingi népiskolai évei

Az apa elvesztése és a veszteség következményei

Egy falusias város – Linz

1900, új időszámítás

A reáliskola

Az apa-fiú konfliktus

A szerető anya

Az apa halála

A nagy bizonytalanság

Az anya halála

Az örökség

A vidék nem ereszt

Az apa árnyéka

Hitler felső-ausztriai németje

Hitler osztrák vallása

„Nacionalista lettem”

Hitler antiszemitizmusa

Hitler és a fajbiológia

A megalomán vidéki művész

Jegyzetek

Irodalom

Képek jegyzéke

Egy kellemetlen családapa és állampolgár: otthon patriarchális családfő, szolgálatban mániákusan pedáns, a nyilvánosság előtt ellentmondást nem tűrő, a gyermekeivel szemben brutális zsarnok – ilyennek látták a kortársak Alois Hitlert, Adolf Hitler apját

Miért nehéz Hitlerről írni

Előszó

Adolf Hitler vidéki volt. És soha életében nem is sikerült megszabadulnia vidékiségétől, származása sötét pontjának terhétől, a felmenők sorában mutatkozó űrtől: miközben minden némettől elvárta, hogy tizenhat őst igazoljon, ő maga nem tudott volna ennyit fölmutatni. A gyermekkorát beárnyékoló apai zsarnokság és erőszak terhétől sem tudott megszabadulni: erről, hogy kibeszélje magából, számos alkalommal mesélt, de erőszakos apja kezdettől fogva alapvetően meghatározta a gondolkodását és a cselekedeteit. És nem szabadult meg a vidéki környezet terhétől sem, aminek ugyan nagyon különböző miliők ismeretét köszönhette, de ami nemcsak a baráti kapcsolatok kiépítésére tette alkalmatlanná, hanem az univerzális és modern műveltség elől is elzárta.

Élete első harmadát, ifjú éveit, az 1889 és 1907 közötti időszakot Adolf Hitler Felső-Ausztriában töltötte, ugyanott, ahol apja élete kétharmadát, gyakorlatilag teljes felnőtt életét leélte. Alois Hitler 1837-től 1903-ig szinte megszakítás nélkül vidéken élt: kezdetben a Waldviertelben, aztán Salzburgban, majd Felső-Ausztriában. Itt futotta be karrierjét is, és tett szert bizonyos fokú tekintélyre, miközben frusztrációból és szenvedésből is jócskán kijutott neki. Fia, Adolf a felső-ausztriai éveket élete legfontosabb és legboldogabb korszakának látta, noha azért ez az időszak korántsem lehetett olyan boldog, mint amilyennek visszatekintve tűnhetett. Fő vonalaikban itt alakultak ki végzetes gondolatai is, amelyek később a tetteit irányították. A Felső-Ausztriában szerzett benyomásai és tapasztalatai élete végéig, a berlini Führerbunkerig belé rögzültek. Saját elmondása szerint ifjú éveit két téma uralta: apjával való konfliktusa és a soknemzetiségű Habsburg Monarchiával való szembenállása.

Adolf Hitler azon kevés emberek egyike, akik nélkül – ez meglehetős alappal állítható – a történelem másképp alakult volna.1 Nincs a világtörténelem utolsó időszakának még egy olyan alakja, aki hozzá hasonlóan a semmiből érkezve ilyen rövid idő alatt ekkora hatalomra tett volna szert, hogy aztán ezzel a hatalommal ilyen korlátlanul visszaéljen, és bukásával annyi embert rántson magával a halálba, és ennyi ember sorsát befolyásolja. Útja egyetlen más politikuséhoz sem hasonlíthatóan vezetett egyértelműen a totális katasztrófába. Amikor 1889-ben az Inn folyó partján fekvő Braunauban megszületett, senki sem sejthette, milyen fizikai és mentális pusztítást és rombolást hagy majd maga után: senki sem sejtette az eljövendő borzalmakat, a zsidók üldözését és kiirtását, az eutanáziaprogramot, a romák, a homoszexuálisok és a politikai ellenfelek üldözését, az egyházak és a vallási közösségek diszkriminálását, a kényszermunkások kiszipolyozását és sanyargatását, az általa kirobbantott II. világháborút, de még a végül a Monarchia felbomlásához vezető I. világháborút sem sejtette senki. Mindazonáltal a fajgyűlölet, az antiszemitizmus, az imperializmus, az eugenika és a nacionalizmus már a 19. században is jelen volt. Ám a századvég, a fin de siècle, az ifjú Hitler eszmélésének idején olyan erővel árasztotta a ragyogást, a haladást és az önelégültséget, hogy senki sem akarta észrevenni az árnyoldalakat, és ma sem akarja látni az álomszerű korszak csillogó felszíne alatt a sötét eszmék csíráit.

Hitler csodálta apja felemelkedését, amit szerény körülmények közül indulva „szorgalma és tettereje” által ért el, de visszarettent attól a rémisztőnek ható elképzeléstől, hogy apjához hasonlóan „nem szabad emberként” üljön ő is majd egy irodában, helyette inkább művészlétről álmodott. A sokkal nagyobb és pusztítóbb hatású politikusi létforma választása ugyan még föl sem merült benne, de már az iskolában megalapozta: „Nacionalista lettem”, mint írta. És: „Megtanultam megérteni a történelmet”. A történelem megértése számára a Gondviselés által kijelölt oksági összefüggések felismerését jelentette.2

A történettudományban ismét megnőtt az életrajzok helyi értéke, és nemcsak azért, mert lehetővé teszik a mikro- és a makroszintek összekapcsolását, hanem azért is, mert általuk a mindennapok történetétől a pszichohistóriáig számos modern tudományterület bevonható a kutatásba. A nemzetiszocializmus kutatásában az életrajzok azért is játszottak kezdettől fogva nagy szerepet, mert diktatúrákban az egyes szereplők tetteinek nagyobb a jelentőségük, mint a demokráciákban: az elkövetők személyes döntései súlyosabb következményekkel járnak, és mert az áldozatok sorsa is nagyobb figyelmet kap.

E könyv megírására két dolog sarkallt: eddig ismeretlen források szenzációszámba menő előkerülése, valamint az eddig is ismert források digitális vizsgálatának új lehetősége. A történeti összefüggéseknek saját, legújabb kori gazdaság- és társadalom-történeti kutatásaimból adódó ismerete, valamint személyes életem tapasztalataiból fakadó, a regionális mentalitásra és életmódra vonatkozó meglátásaim ösztönöztek egy olyan téma választására, amelyről az ember teljes meggyőződéssel azt gondolná, hogy minden apró részletét kutatták már, vagy hogy eleve kutathatatlan. Kényes témáról van szó, hiszen vizsgálatába az érzelmek is óhatatlanul belejátszanak, nem egyszerű, és nem is mindig lehetséges megőrizni a történelmi kutatáshoz szükséges távolságot. Remélem, könyvemnek nemcsak egy sor tényt sikerült helyre tennie, de Adolf Hitler fejlődésének, apja élettörténetének és az őt körülvevő társadalmi és ideológiai közegnek a megértéséhez is hozzájárul.

Mindenekelőtt Anneliese Smigielski asszonynak tartozom köszönettel, aki megőrizte és rendelkezésemre bocsátotta azokat a leveleket, amelyeket az ő ükapjának írt Alois Hitler, és Martin Bruckner großschönaui polgármesternek, amiért lehetővé tette a Wörnharts településről szóló forrásokhoz való hozzáférést. Hálával tartozom továbbá Frau Auzingernek, aki a nyilvánosság számára megismerhetővé tette nagyapja, August Kubizek dokumentumait, és természetesen köszönet illeti számos kollégámat, akik tanácsaikkal segítették munkámat: a Linzi Városi Levéltár igazgatóját, dr. Walter Schustert, és hivatali elődjét, dr. Fritz Mayrhofert, a Felső-ausztriai Tartományi Levéltár igazgatónőjét, dr. Cornelia Sulzbachert, valamint dr. Jakob Wührert és Franz Scharfot, Leondingben Gerhard Tolar mérnök urat és dr. Thekla Weißengruber asszonyt, a Felső-ausztriai Tartományi Kultúra Kft. munkatársát, Braunauban Florian Kotanko urat, dr. Christian Rappot, a St. Pöltenben található Alsó-ausztriai Történelem Háza tudományos igazgatóját, dr. Hannes Leidingert, a Ludwig Boltzmann Háborús Utóhatásokat Kutató Intézet munkatársát; Andrea Binát, a linzi Nordico Várostörténeti Múzeum igazgatóját, dr. Gerhard Baumgartnert, az Osztrák Ellenállási Dokumentációs Levéltár tudományos igazgatóját, dr. Michael John és dr. Ernst Langthaler professzor urakat a linzi Johannes Kepler Egyetem Társadalom- és Gazdaságtörténeti Intézetétől, dr. Andreas Maislinger politikatudóst, a braunaui Felelősség Háza megálmodóját, valamint Fritz Fellnert, a Freistadti Kastélymúzeum és Vámtörténeti Gyűjtemény tudományos munkatársát. Mindenekelőtt azonban hálával tartozom unokaöcsémnek és barátomnak, Georg Ransmayrnek, aki túl azon, hogy kritikus szemmel elolvasta könyvem kéziratát, számos értékes ötlettel és korrekcióval segítette munkámat, feleségemnek, Margithnak a figyelméért, együttgondolkodásáért, ösztönző kritikus megjegyzéseiért és érveiért, valamint dr. Johannes Sachslehnernek és a Molden Verlag valamennyi munkatársának, aki részt vett e könyv megtervezésében és megvalósításában.

Könyvemet nagyrabecsülésem jeléül egykori bécsi tanáromnak, dr. Michael Mitterauer professzor úrnak ajánlom, aki a lányanyákról és a törvénytelen gyermekekről folytatott kutatásaival mintegy megteremtette könyvem társadalomtörténeti alapjait, és döntő szakmai és személyes felismerésekhez segített hozzá.

Adolf Hitler származásának sötét pontját elhallgatták: Az 1937-ben a berlini Stadthausban rendezett „Családkutatás az iskolában és otthon” című kiállítás nem mondhatott le „a Führer családfájáról”

A vidékiség terhe

Alois Hitler alias Schicklgruber

Pipázott, kocsmázott, méhészkedett és verte a gyerekeit. Ezek a Hitler apjáról fennmaradt emlékezések többségének közös pontjai: otthon patriarchális családfő, szolgálatban mániákusan pedáns, a nyilvánosság előtt ellentmondást nem tűrő, a gyermekeivel szemben pedig brutális zsarnok. Alois Hitler sem férjnek, sem családapának, sem kollégának, sem pedig állampolgárnak nem lehetett kellemes. Egészen biztos azonban, hogy nem volt sem alkoholista, sem naplopó, aki minden idejét a kocsmában töltötte volna vagy a méhkaptárainál fecsérelte el. Ugyancsak nem volt az a nyárspolgár vagy vidéki hivatalnok, akinek látóköre ne terjedt volna túl Braunau határain, nem volt a családját szexuális szükségleteinek vagy hivatali előmenetelének teljességgel alárendelő férj, és végképp nem volt sem gyermekek megrontója, sem ördögűző, aminek Norman Mailer Hitler-regénye leírja. Alois Hitler több minőségében is kudarcot vallott: apaként, férjként, nevelőként, végezetül pedig emberként is, barátai nemigen voltak, ahogy igazi otthona sem. Ám voltak más oldalai is: kínos kötelességtudat, állhatatos karrierépítés, kritikus művelődni vágyás, az újdonságok iránti érdeklődés, a kedélyes összejövetelek szeretete jellemezte.

Alois Hitler származása és gyermekkora mítoszok, fantáziaképek és feltételezések homályába vész. Mindenekelőtt azért, mert alig vannak forrásaink: végtére is kit érdekelt egy osztrák vidéken élő, kiemelkedőnek és gazdagnak semmi szín alatt nem nevezhető, nem különösebben feltűnő, magas rangúnak pedig aztán végképp nem mondható ember? Másodszor azért, mert maga Adolf Hitler, mihelyt ismertségre és hatalomra tett szert, mindent megtett, hogy önmaga, szülei és egyéb felmenői történetét elrejtse, illetve saját érdekei szerint megváltoztassa; ezért egyfelől forrásokat tüntetett el, másfelől mítoszokat gyártott. Harmadszor pedig azért, mert Adolf Hitler gyermekkorának legtöbb ábrázolása a helyismeret teljes hiányáról, mindenekelőtt pedig arról árulkodik, hogy a szerzőknek nemigen volt fogalmuk a korabeli vidéki-kispolgári miliőről, amelyben a Hitler család élt.

Zsarnok apák és szerető anyák nem számítanak kivételesnek az emberiség történetében. Semmi sem bizonyítja, hogy Adolf Hitler gyilkos és erőszakos politikai útját ebből kellene levezetni. Erre utaló jelek mindazonáltal vannak. Saját személyének túlértékelése, más vélemények elfojtása, a tények figyelmen kívül hagyása azonban már az apját is jellemezte, akárcsak az önképzésre, és az akadémiai és iskolai autoritások lenézésére való hajlam. Párhuzamot mutat az erőszakra való hajlam is, az apánál a nevelési stílusban, a fiúnál pedig a politikai viselkedésben. Ami viszont a szexuális életet illeti, abban az apa feltűnően különbözik a fiútól: Adolf Hitlerről meglehetős biztonsággal elmondható, hogy nem volt homoszexuális, jóllehet az újabb keletű irodalomban kimondottan gyakran állítják ezt róla. A családfa tisztázatlan pontjai és hiányosságai inkább a fiút nyomasztották, mint az apát. De hogy miért változtatta Alois Hitler majd negyvenévesen a családnevét Schicklgruberről Hitlerre, és mi szüksége volt származása kvázi-törvényesítésére, az események lefolyását és indítékait illetően mindmáig kérdéseket vet fel.

Alois Hitler kényszerből vagy önként gyakran változtatta lakóhelyét, és így a korabeli viszonyokhoz képest az átlagosnál jobban megismerte a térséget, ahol életét leélte. Ez hatással volt beszédstílusára és írásos megnyilvánulásaira. Ellentétben a bécsi központban működő alárendelt hivatalnokokkal, akiknek bécsi dialektusát többnyire arisztokrata származású fölérendeltjeik nazális, finomkodó, gyakran lekezelőnek tűnő, „schönbrunni” kiejtése színezte át, Alois Hitler nyelvhasználatát a sok miliőváltás miatt lecsiszolt, regionális tájszólás jellemezte, aminek irodalmi német fordulatok és számtalan idegen szó alkalmazásával, valamint bürokratikus dikcióval igyekezett hivatalos-autoriter stílust kölcsönözni. Jóllehet mindennemű magasabb iskolai végzettségnek híján volt, leveleit dagályos, cirkalmas szakkifejezésekkel dúsított hivatalnok-németséggel írta, amibe olykor némi dialektus is becsúszott.

Alois Hitler kisparaszti sorból származott, társadalmi státuszát tekintve középhivatalnok volt, de más életre, többre vágyott, a nagygazda vagy a befolyásos városi polgár életére, vidéki gazdaságra, lóra és lovaskocsira, és egy akkora földbirtokra, amelynek nagysága messze meghaladja egy méhészet vagy egy kiskert méretét. Ahol cselédeket tarthat. Városi kapcsolatokra vágyott, arra, hogy a gyerekek keresztszülei bécsiek legyenek. Arra, hogy nyaranta a hűvösebb Waldviertelbe járhasson üdülni. Hogy a gyerekeit jobb iskolákba küldje. De ami különösen szembeötlő: nemcsak hogy részt vett a politika történéseiben, de tevőlegesen alakította is őket.

A rengeteg költözés sok különböző közegbe vetette Aloist: a Waldviertelből Bécsbe, onnan Saalfeldenbe és Salzburgba, Welsbe, Braunauba, Passauba, Urfahrba, Fischlham-Hafeldbe, Lambachba, végül pedig Leondingbe és Linzbe. Fia, Adolf Braunautól kezdve szükségképpen mindenhová költözött vele. Egy ember személyisége életének első tíz-húsz éve alatt formálódik leginkább: nyilvánvaló, hogy az ifjú Hitler nyelvi, étkezési és együttélési szokásai, modora, műveltsége, vallási meggyőződése, világnézete és szexuális szokásai is ebben az időszakban alakultak ki, ahogy az is nyilvánvaló, hogy minderre a szülői ház és a környezet mintái döntő hatással voltak. Hitler nem szívesen beszélt a származásáról. Birodalmi kancellárként minden ilyen témájú publikációt betiltott. Fontos dokumentumokat elkoboztatott és megsemmisíttetett. Ily módon sok minden rejtély maradt.

Az életrajz szükségképpen olyan, mint egy sok mozaikból álló puzzle, ezekből az apró részekből kell kirakni az egyes életszakaszokat és kirajzolni a folyamatos életvonalat. Közben azonban ott marad az a végtelenül sok egyforma és mégis eseménydús nap, amiről nem tudunk semmit. És ami a fiatal Hitlert és apját illeti, rájuk ez különösen áll.

Jegyzetek

1 Kershaw, Hitler, 16; valamint Longerich, Hitler, 15.

2 Hitler, Mein Kampf, 8; Kritikai kiadás, 108.

www.corvinakiado.hu
Felelős kiadó: Király Levente, a Corvina igazgatója
Felelős szerkesztő: Blaschtik Éva
Műszaki vezető: Székelyhidi Zsolt
Korrektor: Macskássy Zsuzsa

Forgalmazza:
eKönyv Magyarország Kft.
www.ekonyv.hu

Felhasznált betűtípusok
Noto Serif – Apache License 2.0
Poppins – SIL Open Font License
Raleway – SIL Open Font License