Javított, átdolgozott kiadás

Lektor: dr. Csapó János

Copyright © Schobert Norbert, 2022

Hungarian edition © Álomgyár Kiadó, 2022

Minden jog fenntartva!

Borítóterv: Szabó Péter, Fehér Zsanett

A fedél Koppányi Lilla munkája.

Olvasószerkesztő: Dér Adrienn

Tördelés: NovaBook

Álomgyár Kiadó, Budapest, 2022

Felelős kiadó: Nagypál Viktor

Elérhetőségeink:

+36 1 770 7890

admin@alomgyar.hu

www.alomgyar.hu

www.facebook.com/alomgyar

instagram.com/alomgyarkiado

Elektronikus változat
Békyné Kiss Adrien

ISBN 978-963-5704-39-2

AZ UPDATE 20 ÉVE

Húsz éve alkottam meg azt az életmódrendszert, amit ma mindenki úgy ismer: Update. Még most, két évtized távlatából is úgy tűnik, mintha csak pár esztendeje lett volna. 2002-ben már jócskán ismert voltam, hisz sok ezer ember fogyott le a segítségemmel – mégis úgy éreztem, hogy ez nem elég. Rájöttem ugyanis, hogy a mozgás úgy segítheti a leghatékonyabban a súlyvesztést, ha tudatos és tudományosan alátámasztott táplálkozási szemlélettel párosul.

Ezt eleinte egyenként mondtam el mindenkinek, részletesen elmagyarázva, hogy melyik élelmiszert kerülje, ha fogyni akar. Nem kellett hozzá sok idő, és világossá vált, hogy ez így elég sziszifuszi meló. Így jött a könyv ötlete, ami rövid időn belül óriási siker lett. Ezt volt az első lépés, amiből aztán szinte törvényszerűen következett mindaz, amit most ti is láthattok.

Az igazság az, hogy én mindig csak a ti igényeiteket követtem.

Az elmúlt húsz évben sokan és sokszor kérdezték, hogy ugye eleve így terveztem meg az Update elterjesztését. Meg hogy milyen fantasztikusan volt ez az egész üzletileg felépítve… Hát, egy fenét! Az igazság az, hogy én mindig csak a ti igényeiteket követtem.

A fogyni vágyó embereknek ugyanis rengeteg kérdésük és kérésük volt. Először csak olyan ételek receptjeit keresték, amik beleilleszthetők az Update rendszerébe – ebből is lett egy könyv. Azután ismét egyenként jöttek oda hozzám, hogy ajánljak nekik olyan termékeket, amikben megbízhatnak. Rájöttem, hogy bizony alig vannak a magyar piacon szénhidrátcsökkentett élelmiszerek. Ezért ha azt akarom, hogy az Update rendesen működjön, nekem kell ezekkel előállni.

Így született meg egyik könyv a másik után, miközben az engem segítő szakemberek folyamatosan dolgoztak, hogy olyan egészséges termékeket állítsanak elő, amik megfelelnek az Update szigorú követelményeinek.

A piacra először én vezettem be a hozzáadott cukor nélkül készülő müzliszeletet, fagyit, ketchupot, majonézt. Szénhidrátcsökkentett lisztet is én hoztam először forgalomba – emlékszem, eleinte „csodalisztnek” hívták. Aztán kijöttem a szénhidrátcsökkentett tésztákkal és péksüteményekkel, mert ezekre is hatalmas igény volt.

Közben folyamatosan dolgoztam, a nekem dolgozó szakemberekkel fejlesztettük a termékskálát. A 2000-es évek közepén kijöttünk a hozzáadott cukor nélkül készült pudinggal és túró rudival. Utóbbi olyan jól sikerült, hogy a konkurenciának csak most, 17 év elteltével sikerült piacra dobnia egy hasonló terméket – de a miénkben még így is feleannyi cukor van, mint az övékében.

Az országban elsőként nyitottam Update hamburgerezőt, ahol a bucik szénhidráttartalma az egyharmada volt a hagyományosnak. Ezután létrehoztam egy Update pékséghálózatot, aminek a rendkívüli sikerét az is bizonyítja, hogy a mai üzletek fele akkor nyílt és azóta is működik.

Bebizonyosodott: az Update termékekkel jobban lehet fogyni, mint a kalóriadiétával.

Mindent megtettem, hogy az Update sikerességét tudományos berkekben is elismerjék. 2010-ben a Szent Imre Kórházban Dr. Pados Gyula főorvos, a Magyar Táplálkozástudományi Társaság főtitkára vezetésével két klinikai vizsgálatot is lefolytattunk, és bebizonyosodott: az Update termékekkel jobban lehet fogyni, mint a kalóriadiétával, ráadásul az én termékeimnek nincs mellékhatásuk, és nyugodtan ajánlhatóak a cukorbetegeknek is. Boldog voltam, hogy végre ezt kimondhattam. Nem sokkal később azonban a versenytörvényben megjelent egy olyan új passzus, miszerint az ilyen klinikai vizsgálatok eredményét csak akkor lehet kommunikálni, ha ezt Brüsszelben az Európai Élelmiszerbiztonsági Hatóság is jóváhagyja. Amihez persze újabb kinti klinikai vizsgálatok kellettek volna, horrorisztikus összegért… Beláttam, hogy ez tipikusan a „van rajta sapka, vagy nincs rajta sapka” esete. Valakik nagyon nem akarták, hogy az Update ajánlása bekerüljön a tudományos kánonba, én pedig megértettem, hogy hiába bizonyítom Brüsszelben is az igazamat, csak egy csomó pénzem úszna el, és a végén kitalálnának valami újabb akadályt. Hagytam hát a fenébe az egészet. Az Update sikerét enélkül is terjesztette itthon az a sok tízezer ember, akik saját magukon tapasztalták a termékek hatását.

Tudom, most páran azt gondolhatják, hogy mindez nettó dicsekvés – pedig csak azt írom le, ami történt. Olyan tényeket mondok, amiket bárki ellenőrizhet. De tudjátok, mit? A buktatókat, a tévedéseket és a gáncsoskodásokat sem hallgatom el. Mert ilyenek is voltak – és a mai napig vannak – az utamon.

2014-ben tőzsdére vittem a cégemet. Terjeszkedni akartam, hisz Szlovákiában, Romániában és Angliában is voltak már franchise-boltjaink. Elköltöttem a médiában sok tízmillió forintot, hogy el tudjunk indulni, a világhírű teniszezővel, Andre Agassival is megállapodtunk, hogy beszáll az üzletbe. Erre is elment több százezer dollár. Óriási volt az érdeklődés, a Buda-Cash brókerei alig győzték a rohamot, akkora sorban állás volt a részvényekért. Aztán a jegyzés harmadik napjának délutánján megjelent egy cikk arról, hogy árverezik Norbiék házát, biztos ezért mennek a tőzsdére. Ezt a hazugságot az egész magyar sajtó átvette. Hiába derült ki hamarosan, hogy amit árvereznek, az a szomszédunk háza, a helyreigazítás csak pár helyen jelent meg, és persze alig érdekelte az embereket. Ez nagy csapás volt, máig nem tudom, hogy amatőrség, rosszindulat vagy valamelyik konkurens akciója lehetett-e. Ezután jött a Buda-Cash bedőlése, a brókerház csődöt jelentett, és ez végképp betett a tőzsdei álmainknak. Agassi az instabil magyar pénzügyi helyzetre hivatkozva visszalépett, nekem pedig több száz millió forintom ragadt benn a brókerház számláján. Ebből a felszámolótól mindössze 4 millió forintot kaptam vissza, ennek ellenére minden részvényest kifizettem a saját pénzemből. Hét év alatt minden részvényt visszavásároltam, senkit sem hagytam cserben. Ez persze iszonyú veszteséget jelentett. Ha ez nincs, az Update ma már világmárka lenne.

Húsz éve harcolok, hogy minél többen megismerjék a szénhidrátszegény életmód előnyeit. Bár a Magyar Obezitológiai és Mozgásterápiás Társaság többször is termékdíjjal ismerte el a munkámat, 2014-ben pedig az év életmódrendszerének választotta az Update-et, nem vágyom sem díjakra, sem elismerésre. Ezeket ugyanis naponta megkapom azoktól az emberektől, akik az én segítségemmel fogytak le. Üzletileg sikeres vagyok, hátradőlhetnék, de mégsem teszem. Még mindig küzdök, mert el akarom érni, hogy az Update rendszerét mindenki a valóságnak megfelelően lássa. Nem akarom én ezt egy csodának kikiáltani, hisz erről szó sincs. A dokumentált klinikai eredmények és lefogyott emberek tízezrei önmagukért beszélnek. Az én célom mindössze annyi, hogy ne terjeszthessenek az Update-ről hazugságokat, ne sározzák be azt, ami egyébként működik! Mondok egy példát: amikor 2016-ban a cégem támogatni akarta Magyarország egészségvédelmi szűrőprogramját, a Magyar Dietetikusok Országos Szövetsége kijelentette: ha engem és a cégemet beengedik a programba, akkor ők kiszállnak. Konkréten bojkottot hirdettek ellenem, és elérték, hogy ne támogathassak egy jó ügyet! Hát milyen elvakult szemlélet ez? Olyan emberek mondták ezt, akik elvileg azért dolgoznak, hogy minél több ember éljen egészségesen! Hogy helyezhették a szakmai hiúságukat a szakmai küldetésük és elhivatottságuk elé? Ez olyan dolog, amit sohasem fogok megérteni.

Három évvel ezelőtt továbbléptem. Előálltam a KETO diétával, amely az Update-tel ellentétben nem egy életen át alkalmazható életmódrendszer, hanem valóban csak diéta: azok számára lett kidolgozva, akik rövid időn belül szeretnének minél nagyobb súlytól megszabadulni. Erre külön fel is hívtam a figyelmet a KETO – Fogyni bárki tud című könyvemben. Az Update élelmiszerek 50%-ban szénhidrátcsökkentettek, a KETO élelmiszerek 75%-ban, ez a magyarázata a gyorsabb sikernek. A könyv megírásában és a KETO diéta kidolgozásában Dr. Csapó János professzor, az MTA doktora, professzor emeritus, okleveles vegyész segített. Ez a tény azóta kicsit lehalkította az engem, illetve a termékeimet rágalmazók hangját…

Húsz éve folytatom a súlycsökkentő missziómat és viselem a támadásokat. Húsz éve tapasztalom, hogy az elveim beigazolódtak. Ha megeszel egy szelet kenyeret, amiben csak 5 gramm szénhidrát van, jobban fog csökkenni a súlyod, mint ha olyan kenyeret vinnél be a szervezetedbe, amiben 60 gramm szénhidrát van. Ez ennyire egyszerű. És bárki bárhogy támad engem vagy az Update rendszerét, ez egy kétségbevonhatatlan igazság.

Eltelt húsz év. A lelkesedésem ugyanolyan, mint amikor megalkottam az Update rendszerét, de már sokkal óvatosabb és megfontoltabb vagyok. Ha most kapnék egy percet, hogy beszélhessek a húsz esztendővel ezelőtti önmagammal, azt tanácsolnám a fiatal Norbinak, hogy gondoljon át mindent kétszer, mielőtt kimondaná. Csinálsz egy Facebook élő adást, amit utána ezerszer vissza lehet nézni, ízekre lehet szedni – és biztos, hogy lesz benne pár szó, amit valószínűleg nem úgy gondoltál, nem néztél utána, vagy csak rosszul fogalmaztál… és másnap már arról szól minden címlap, hogy Norbi mekkora marhaságot állított. Ami akár igaz is lehet, de az ellenségeid már azt is hozzáteszik, hogy az egész eddigi munkásságod is ugyanilyen hülyeség… Szóval nem árt megfontoltnak és óvatosnak lenni.

A lényeg azonban az, hogy az Update működik. Több tízezer ember sikere és klinikai vizsgálatok igazolják, hogy az időkorlátokra épülő, csökkentett szénhidrátbevitel jelentősen segíti a fogyást. Ez az a Norbi titok, amit húsz éve közzétettem, hogy esélyt adhassak mindazoknak, akik ki akarnak törni az életüket gúzsba kötő zsírbörtönből.

S hogy miért írom le mindezt? Miért döntöttem úgy, hogy aktualizálom és újra kiadom ezt a könyvet, amely az Update alapjairól szól? A válasz roppant egyszerű. Húsz év nagy idő. Amióta A Norbi titok című kötetem első kiadása megjelent, felnőtt két generáció, akik legfeljebb az internetről vagy egyéb, közvetett úton szerezhettek részinformációkat az Update működéséről. Mivel az eredeti könyv már nem, vagy csak nagyon nehezen beszerezhető, a mai huszon- és harmincéveseknek esélyük sincs, hogy első kézből tudhassák meg, hogyan, milyen elvek mentén épül fel az Update életmódrendszere. Ez az egyik magyarázat.

A másik oka ennek a könyvnek pedig az, hogy húsz év alatt rengeteg tapasztalat és bizonyíték gyűlt össze az Update sikeres alkalmazásáról. Olyan emberek szólalnak meg ennek a kötetnek a lapjain, akiknek nem tíz-húsz kilókat sikerült lefogyniuk, hanem ennek a sokszorosát! Mivel annak idején jómagam is kövér voltam, pontosan tudom, milyen nagy szerepe van a fogyásban a lelki segítségnek, a motivációnak. Ez a könyv abban is segít, hogy sokkal jobban lásd a célt, amihez az előtted járók sikerének lelkesítő példái rengeteg erőt és elszántságot adhatnak.

Az Update nemcsak egy fogyókúrás módszer, hanem egy olyan életmód, amely pozitív irányba változtatja meg az egész életedet.

Mit mondhatnék még? Az Update nemcsak egy fogyókúrás módszer, hanem egy olyan életmód, amely pozitív irányba változtatja meg az egész életedet. Nem kell többé kalóriákat számolgatni, a titok csupán annyi, hogy mikor mit egyél. Ez a könyv a kulcs, az Update pedig az ajtó, amelyen ha belépsz, soha többé nem akarsz visszafordulni. Hiszen egészségesen és lefogyva élni jó. Ki tudja? Egyszer talán majd találkozunk, és el fogod mondani, hogy ez a pillanat változtatta meg az életedet.

Én hiszek benned.

Ifjabb Schobert Norbiként voltam túlsúlyos

– aztán hinni kezdtem abban, amit apám csinál

Schobert Norbi fiaként súlyproblémákkal küzdeni nem az a kimondott főnyeremény. Több szempontból sem. Amióta élek, apukám az egészséges életmódot hirdeti, ezért dolgozik, az az élete, hogy a túlsúlyos emberek lefogyjanak. Ehhez képest, amikor 2017-ben anyukámmal egy edzés után mérlegre álltunk, ő 56 kiló volt, én pedig 58… Két kilóval többet nyomtam 12 évesen, mint ő 39 esztendősen! Bár anyu azzal vigasztalt, hogy még növésben vagyok, alakul a testem, mégsem volt kellemes érzés ezzel szembesülni. Az odáig vezető út pedig még rosszabb volt.

Mentségemre legyen mondva, kisgyerekként nem igazán törődtem azzal, hogy a szüleim mivel foglalkoznak. Számomra ők anyu és apu, és bár tudtam, hogy szerintük fontos a testmozgás, meg hogy mit eszünk, ennek a jelentősége nem igazán érintett meg. Hiába kaptam otthon egészséges ételeket, az időm nagy részét máshol töltöttem, ahol bőven volt lehetőségem azt enni, amihez csak kedvem volt. Előfordult az is, hogy anyu becsomagolta nekem az Update szendvicset, én meg a suliban elcseréltem csokis croissant-ra… A hétvége volt a legkönnyebb kibújási lehetőség, akkor ugyanis általában étterembe mentünk, ahol könnyebb volt mást kérni, mint amit ők ettek.

Emiatt anyu és apu soha nem bántott, hisz sokkal jobban szeretnek. Máshonnan viszont kaptam az ívet rendesen. A suliban a társaimnak „dagadék” voltam, és azt is számtalanszor megkaptam, hogy lám, ennyit ér a szüleim tudása… Ha elmentünk strandra, ott sem tudtam ellazulni, állandóan az foglalkoztatott, hogyan nézek ki. A tanulással is problémáim voltak, történelemből például ketteseket meg egyeseket vittem haza, de a többi tantárgy sem ment valami fényesen. Egy idő után iskolát váltottam, ahol már nem bántottak, de az osztályzataim továbbra is rosszak maradtak, én pedig láttam, hogy ez rosszulesik a szüleimnek. Ekkor mentem el anyuval arra a bizonyos edzésre is, amikor kiderült, hogy még az övénél is több a súlyom. Mindez persze rendkívül bántott, ezért egyik hétvégén bementem apához, és egyenesen megkérdeztem tőle: szerinte hogyan lehetnék valaki az életben?

Emlékszem, nem nevetett ki, és prédikációt sem tartott. Egyszerűen csak elmondta a véleményét.

Emlékszem, nem nevetett ki, és prédikációt sem tartott. Egyszerűen csak elmondta a véleményét. Azt, hogy történelemből meg matekból nem lehet az ember kettes, ezért komolyabban kellene tanulnom, és a kitartásomat sem ártana fejlesztenem. Elmagyarázta, hogy nem ehetek összevissza mindent, mert számára szörnyű érzés látni, hogy túlsúlyosként növök fel. Elmondta, hogy neki is hasonló volt a gyerekkora, és nem szeretné, ha nekem ugyanazt kellene átélnem.

Akkora hatással volt rám, amit mondott, hogy a beszélgetésünk után felmentem a fürdőszobába, és a tükörben csináltam magamról egy képet. Elhatároztam, hogy változtatok az életemen, és ez lesz az „előtte” fotóm. Aztán egy applikáció segítségével azt is megnéztem, hogyan néznék ki kockahassal… és máris volt egy újabb motivációm apa szavain kívül is.

Láttam, hogy amit apa csinál, az jó. Egyszerűen elkezdtem benne hinni.

Ezt követően kezdtem odafigyelni az étkezésemre. Ha édességre vágytam, már nem a boltban kapható csokikat és cukrokat ettem, hanem apa termékeiből kezdtem válogatni. Ekkoriban kezdtem vízilabdázni is, mivel anyáék azt mondták, ideális az alkatom hozzá, és engem is érdekelt. Még ma is előttem van, hogy az első pár hét milyen kemény volt. A többi srác kérdezte is, hogy mit sportoltam előtte, de ebben több volt a gúny, mint a kíváncsiság, hisz látták, hogy nézek ki. Én azonban nem adtam fel, mivel nagyon szerettem ezt a sportot, és a legjobb barátom is elkísért. Mindennap jártam edzésre, a táplálkozásomra is jobban odafigyeltem, és bár a hagyományos ételek néha hiányoztak, de egyre könnyebb volt tartani magam az Update rendszeréhez. Azt hiszem, ekkoriban nőhetett be a fejem lágya, hisz láttam, hogy amit apa csinál, az jó. Egyszerűen elkezdtem benne hinni.

A változást persze csak lassan vettem észre, de akik körülvettek, és mindennap láttak, nekik sem tűnt fel azonnal. Egy év elteltével, 13 éves koromra azonban a mérlegre állva azt láttam, hogy minden felesleges súly lejött rólam. 55 kilóról sikerült lefogynom 46 kilóra. Akkor anyukám készített rólam egy edzés utáni fényképet, amit a régi fürdőszobai fotómmal kiposztoltunk a közösségi oldalakra, és mindenkinek tátva maradt a szája. Pedig még nem is volt rajtam sok izom.

Akkoriban már sokat jártam anyával futni, simán bírtam a 7-8 kilométereket, hisz a vízilabdázás miatt nagyot javult a tüdőkapacitásom. Rájöttem, hogy a futás, a vízilabda kikapcsol, meg persze a szüleim dicsérete is jólesett. Amikor strandra mentünk, a többiek csodálkoztak, milyen jól nézek ki, na meg persze a lányok is elkezdtek érdeklődni… Sokan tőlem kértek tanácsot, hogy mondjam el, hogyan csináltam. Jólesett, hogy a csúfolás helyét átvette az elismerő kíváncsiság. A sajtó is felfigyelt a változásomra, nyilván ez is tetszett, egyszóval nem volt megállás.

A tanulmányi eredményeim is javultak. Ennek talán még jobban örültem, mint a fizikai változásoknak. Hatodikban már ötös voltam töriből, és a többi tantárgyból is rengeteget javultam. Most így visszatekintve csak arra tudok gondolni, hogy a rendszeres testmozgással és a fogyással megnőtt az önbizalmam, jobban tudtam gondolkodni, nem voltak már negatív gondolataim. Azóta is négyes-ötös tanuló vagyok.

Most 16 éves múltam, és teljesen átalakult az életem. 65 kiló vagyok, de ennek jelentős része izom. Imádom a húst, a gyrostál a kedvencem. Ha a szüleim főznek, és hús is van a menüben, nekem mindig dupla adagot készítenek. Ha szomjas vagyok, három hónapja már csak vizet iszom, és édességet sem eszem. Emiatt sokkal jobban érzem az ízeket, ha pedig tükörbe nézek, a három évvel ezelőtti önmagam csodálkozásával szemlélem a változást.

Gimnázium után vagy közgazdasági egyetemre szeretnék menni, vagy orvosira – ezt még nem döntöttem el. Talán a vállalkozás egy kicsit jobban érdekel. Természetesen szóba került, hogy esetleg vihetném majd tovább a családi céget, de én ennél azért többre vágyom. Valami olyasmit képzelek el magamnak, amit én hoztam létre, a magam erejéből. Számomra ennek van igazi értéke. Ugyanúgy, ahogy a mostani életemért is én dolgoztam meg. Hiába no, ráéreztem az ízére…

317 kilós tinédzser voltam

Rácz Géza vagyok, 19 éves és 189 kiló. Tudom, sokak számára sokkolónak tűnhet ez a súly, de ha azt mondom, hogy voltam én már 317 kiló is, biztos másként néznek rám.

Kezdhettem volna úgy is, hogy 189 kiló vagyok, de már tudok fekve aludni, mert kapok levegőt. Vagy mondhattam volna azt is, hogy éjszakánként már nem rettegek attól, hogy most meghalok. Nekem ugyanis így teltek a tinédzseréveim.

Arról, hogyan jutottam el idáig, csak halvány emlékeim vannak. 6 évesen még normális testalkatú kisfiú voltam. Viszont egy orvosi vizsgálat légzési nehézségeket mutatott ki nálam, amire egy szteroidos spray-t írtak fel nekem. Ezután kezdtem el hízni, bár őszintén szólva fogalmam sincs, van-e összefüggés a két dolog között. De az biztos, hogy akkoriban nőtt meg az étvágyam. 7 évesen már 67 kilót mutatott alattam a mérleg, és egyszerűen képtelen voltam abbahagyni az evést. A jóllakottság ismeretlen fogalom volt számomra, s bár a szüleim mindent megtettek, hogy visszafogják a falánkságomat, egyszerűen nem bírtak velem. Elképesztően agresszív voltam, ha nem kaptam eleget enni – márpedig akkoriban semmi sem volt elég. Előfordult, hogy elzárták előlem a kaját, de éjjel megkerestem a kulcsot, és felzabáltam a hűtőszekrény tartalmát.

Nincs rá jobb szó: olyan voltam, mint egy állat. Reggelire öt zsemlét faltam fel krémsajttal, különböző felvágottakkal és paradicsommal, majd mindezt legalább egy liter cukros kólával öblítettem le. Egy nap amúgy legalább négy liter kólát ittam… A délelőttöket általában csokival vészeltem át, ez volt számomra a tízórai. Sokszor kikönyörögtem, hogy ebédre bolognai spagetti, krumplis tészta, paprikás krumpli vagy rántott hús legyen krumplipürével, ezek voltak ugyanis a kedvenceim. Általában két és fél tányér volt a szokásos adagom, de még ekkor sem laktam jól. Gyakran előfordult, hogy apám tányérját is elkunyeráltam. Délután aztán megint a csokik jöttek, vacsorára pedig négy zsemlét toltam le löncshússal.

10 évesen már 166 kiló voltam.

Mindez persze nagyon durva következményekkel járt. 10 évesen már 166 kiló voltam. Ekkor a kezelőorvosom elküldött rehabilitációra Miskolcra, ahol három hónap alatt le is jött rólam 15 kiló, de egy idő után ott sem bírtak velem. Sírógörcs fogott el, ha nem kaptam enni, majd mindent a falhoz csapkodtam, és még az élő fába is belekötöttem. Amikor hazaengedtek, ott folytatódott minden, ahol abbahagytam. Zabálások és követelőzés – ebből álltak a napjaim.

A hétköznapi élet legapróbb mozdulatait is csak segítséggel tudtam elvégezni.

Nem sokkal később aztán jött a pofon a sorstól: fűnyírás közben elestem, és szilánkosra tört a lábam. Ekkor már 185 kiló voltam. Három és fél órán át műtöttek, majd hetekig mozdulni sem tudtam a fekvőgipszben. A következmény sejthető: a kényszerű semmittevés alatt 30 kilót híztam… Újra meg kellett tanulnom járni, de akkor már nem csak ez ment nehezen. A hétköznapi élet legapróbb mozdulatait is csak segítséggel tudtam elvégezni. Anyukám fürdetett, ő adta rám a zoknit, még a vécére is ő kísért, hiszen már voltak olyan testrészeim, amiket képtelen voltam elérni… ha érted, mire gondolok…

Sokszor azért nem mertem elaludni, mert attól rettegtem, hogy többé nem ébredek fel.

Mindez persze 15 évesen nem igazán tett jót az önbecsülésemnek – és akkor még enyhén fogalmazok. A haverjaim eleinte még hívtak, hogy menjünk focizni, de a pályáig vezető másfél kilométeres úton legalább negyvenszer álltam meg pihenni. Tudom, megalázó, de egy idő után már fizettem a barátaimnak, hogy ne hagyjanak hátra… aztán már azért is, hogy egyáltalán szóba álljanak velem, vegyenek emberszámba, ne legyek látványosan kitaszított. Elképesztő erőfeszítéseket tettem, hogy fenntartsam a normális élet látszatát, de ez egyre nehezebben ment. 300 kilós súllyal már nem igazán tudtam mozogni. Iskolába már 11 éves korom óta nem járhattam, helyette otthon néztem a filmeket egymás után, egészen hajnalig. Sokszor azért nem mertem elaludni, mert attól rettegtem, hogy többé nem ébredek fel. Amikor pedig végre jött az álom, akkor is csak ülve tudtam szenderegni, mert ha eldőltem, nem kaptam levegőt, és úgy éreztem, megáll a szívem. Tinédzser voltam, de úgy éltem, mint egy halálraítélt.

Valamennyi életösztön azonban még maradhatott bennem, mert 2020. április 19-én utolsó erőmmel elkészítettem a magam segélykérő üzenetét: feltöltöttem a YouTube-ra egy videót. Ebben őszintén elmondtam, hogy ki vagyok, és hogy 317 kilós súllyal élek. Nem sokkal később kaptam egy e-mailt Tari Ádám személyi edzőtől, aki felajánlotta, hogy ingyen segít nekem lefogyni. Néhány hónapig foglalkozott velem, pár kilótól meg is szabadított. Ekkor a Bors című lap egyik újságírója írt rólam egy cikket, és szólt Schobert Norbinak, hogy van itt egy súlyosan elhízott srác, nem akarna-e nekem segíteni. Amikor ezt Tari Ádám megtudta, válaszút elé állított: döntsem el, hogy Norbival folytatom, vagy vele. Norbit választottam.

Emlékszem, anyukám azt mondta: »Kisfiam, ez az ember fog téged megmenteni.«

Norbi 2020. június 9-én jött el hozzánk Pándra, én pedig el sem akartam hinni, hogy ez valóság. Emlékszem, anyukám azt mondta: „Kisfiam, ez az ember fog téged megmenteni.” Norbi rendkívül közvetlen volt, látszott, hogy pontosan tudja, mire van szükségem. Mivel akkor már nem tudtam kimozdulni otthonról, egy héten belül elintézte, hogy kijöjjön egy mozgólabor, akik a lehető legalaposabban feltérképezték az állapotomat. Kiderült, hogy másodfokú szívelégtelenségem van, emiatt Norbi minden mozgástól eltiltott, még súlyt sem emelhettem. Viszont onnantól csak Update 1-es menüket ehettem. Mivel mindez a sajtóban is megjelent, emlékszem, kaptam is a rosszindulatú üzeneteket, hogy milyen hülyeség ez, hogy csak zabálok, és azt hiszem, majd ettől lefogyok. Pedig pontosan ez történt. Már az első héten lement rólam 9 kiló. És közben finomakat ettem! Mindennap két süteményt kaptam, de az Update túrós csuszát is nagyon szeretem. Azt nem mondom, hogy a szénhidrátszegény ételek miatt nem voltam eleinte kicsit feszültebb, de Norbi erre is talált megoldást: olyan filmeket nézetett meg velem, amik motiváltak, mint például a Rocky. Azt mondta: „Te miért ne lehetnél ilyen?”

Két és fél hónap elteltével már mínusz 20 kilónál tartottam.

Két és fél hónap elteltével már mínusz 20 kilónál tartottam. Ekkor Norbi azt mondta, fogjak meg 20 liter szörpöt, és próbáljak vele felmenni a lépcsőn. Amikor nem bírtam, azt felelte: „Ezt a 20 kilót eddig magadon cipelted. Most már látod, milyen iszonyú próbának tetted ki a szervezeted?” Elképesztő volt ezzel szembesülni, de a legjobb mégis az, hogy átalakult az életem. Az éhségrohamok eltűntek, már nem az evésről szól minden. Reggel megiszom a steviával édesített kávémat, aztán jön a futár az étellel. A reggelim általában valamilyen Update süti, aztán legközelebb már csak délben eszem egy főételt, uzsonnára a másik süti jön, este pedig egy finom Update vacsora. És közben nem vagyok éhes!

Amikor már 52 kilótól megszabadultam, észrevettem, hogy járás közben nem fáradok el, és tudom tartani a tempót. Tudom, hogy másnak ez természetes, de én akkor úgy éreztem, újra kinyílt előttem a világ.

Bő másfél éve élek az Update szerint, és eddig 130 kilót fogytam.

Most bő másfél éve élek az Update szerint, és eddig 130 kilót fogytam. Már egyedül veszem fel a zoknimat, és a cipőmet is be tudom kötni. Az ülve alvásnak is búcsút intettem, mivel már fekve is kapok levegőt. A halálfélelmem is eltűnt.

Tudom, hogy a jelenlegi, 189 kilós testsúlyom még messze van az ideálistól, de azzal is tisztában vagyok, hogy nem fogok megállni. Még 80 kilót szeretnék leadni, ami szerintem fél év alatt sikerülni fog. A többi már a plasztikai sebészek dolga, hiszen akkor már rengeteg felesleges bőr lesz rajtam. A legközelebbi célom most az, hogy ha 180 kiló alá kerülök, elmegyek egy fogorvoshoz, mert ez a legnagyobb súly, amit egy fogorvosi szék elbír… A múltban elfogyasztott sok cukor miatt lesz mit rendbe tenni.

19 éves vagyok, 189 kiló, és már elhiszem, hogy van jövőm. Gyógyszerek nélkül sikerült eddig lefogynom 130 kilót, és a célom az, hogy egyszer 75 kiló legyek. Sportolni, futni, játszani, randizni fogok… Hálás vagyok Istennek, hogy az utolsó pillanatban megfogta a kezem. Visszakapom az életem, amit 10 éves korom táján elveszítettem, és ezt Schobert Norbinak és az Update-nek köszönhetem.

Az Update a hízástól és
az anorexiától is megmentett

Puskás Lili Brigitta vagyok, 21 éves, és elmondhatom, hogy Norbi módszerével nemcsak a kövérségemtől szabadultam meg, hanem a kóros soványságomat is részben az Update segítségével sikerült legyőznöm. Tudom, ez így elég furán hangzik… de kezdjük az elején.

Óvodásként még annyira vékonyka voltam, hogy étvágygerjesztőket kellett szednem. Iskolásként el is kezdtem hízni, és ez annyira jól sikerült, hogy 13 éves koromra már 94 kiló voltam. 16 évesen pedig már 131 kilót mutatott alattam a mérleg…

Folyton úgy éreztem, hogy nem vagyok elég jó.

Mindennek persze komoly oka volt. Számomra az evés ugyanis egyfajta menedékként szolgált, iskolásként ez volt életem egyetlen jutalma. Ahhoz, hogy ez érthető legyen, tudni kell, hogy a szüleim maximalisták, és tőlem is ezt várták el. Minden tantárgyból jeles tanuló voltam, de ha olykor 4-est vittem haza, rögtön megkaptam, hogy „nem tanultál”. Nem, nem voltak hajcsárok, csak nagyon szerettek, és ezt úgy mutatták ki, hogy a legjobb jövőt szánták nekem, aminek biztosítéka szerintük csak a tökéletesség lehetett… Ez azonban lelkileg rendkívül megviselt. Folyton úgy éreztem, hogy nem vagyok elég jó, egy idő után már úgy néztem a tükörbe, hogy ott mindig egy tökéletlent, egy vesztest láttam. Így vált számomra az egyetlen örömforrássá az evés. Nutella, csoki, cukros üdítők… minél édesebb volt valami, annál jobban ízlett. Így jutalmaztam magam, és mire kijártam az általános iskolát, a súlyom már megközelítette a 100 kilót.

Gimnáziumban kezdődött az igazi lelki vesszőfutásom. Az osztálytársaim folyton csúfoltak, kiközösítettek, de hiába voltam lelkileg a padlón, mindezt nem mertem elmondani a szüleimnek. Bulizni sohasem jártam, bár az igazat megvallva nem is nagyon lett volna miért, hiszen a fiúk rám sem néztek. Így aztán általában otthon ültem és tanultam. A legnagyobb „kilengésem” az volt, ha néha elmentem valamelyik barátnőmhöz, és beszélgettünk, de este 8-ra akkor is otthon kellett lennem. Éjszakánként nem tudtam aludni, és egyre gyakrabban az jutott eszembe, hogy ez így nem élet, és talán jobb lenne véget vetni ennek az egésznek… Egyszer próbáltam segítséget kérni az osztályfőnökömtől a többiek gúnyolódásai miatt, mivel azt hittem, pedagógusként talán tud adni valamilyen tanácsot. Ő azonban megalázó módon kioktatott. Azt mondta, „nem azért jársz iskolába, hogy a többiekkel jóban legyél”. Ezek után végleg magamba fojtottam a segélykiáltásaimat. A szüleim néha ugyan megkérdezték, hogy vagyok, de olyankor azt feleltem, hogy minden oké, és ettől általában megnyugodtak. Apukám csak évekkel később tudta meg, hogy abban az időszakban min mentem keresztül, és akkor bizony elsírta magát…

Bármennyire is jól színészkedtem otthon, az egyre gyarapodó súlyom azért jelezte, hogy nincs minden rendben velem. Amikor 16 éves lettem, a szüleim elvittek egy kórházi kivizsgálásra. Akkor már hosszú hónapok óta nem álltam mérlegre, de az állapotfelméréshez ez is hozzátartozott. Amikor megláttam, hogy 131 kiló vagyok, rögtön sírógörcsöt kaptam… A vizsgálatok során kiderült, hogy a pajzsmirigyem ugyan nincs túl jó állapotban, de azt mondták, még fiatal vagyok, és ez változhat. A szívem rendben volt, de a vércukorszintem rendkívül magas értéket mutatott. Érdekes módon mégsem ezek az eredmények döbbentettek rá, hogy változtatnom kell az életemen, hanem az, hogy amikor kijöttem a kórházból, rájöttem: egyre nehezebben kapok ruhát a méretemben…

Ekkoriban történt, hogy az egyik könyvesboltban felfedeztem Norbi egyik könyvét. Nem A Norbi titok volt, hanem egy szakácskönyv, de érdekesnek tűnt, és megvettem. Így tudtam meg, hogy létezik az Update. Utánanéztem, és azonnal szimpatikusnak tűnt, legfőképp azért, mert végre nem azt olvastam, hogy egyek salátát salátával. Persze, előtte is hallottam Norbiról, de az, hogy egészséges ételeket is forgalmaz, újdonság volt számomra. Emlékszem, először csak egy Update müzliszeletet kóstoltam meg. Éppen valamilyen nasira vágytam, és úgy voltam vele, nem is annyira drága, próbáljuk hát ki. És ekkor jött az első döbbenet: ez finom! És nincs semmilyen műíze! Ekkor határoztam el, hogy a többi Update termékkel is próbát teszek. Természetesen nem egyik napról a másikra változtattam meg a teljes étrendemet, hanem szép fokozatosan kezdtem felfedezni ezt a világot.

A müzli után jöttek az Update üdítők. Azért esett ezekre a választásom, mert akkor már tudtam, hogy a cukros innivalókban rengeteg a felesleges és hizlaló szénhidrát. Kíváncsi voltam, vajon az Update italok is ízlenek-e. És igen! Nagyon finom volt valamennyi! Onnantól pár hétig ennek örültem. Aztán az esti nasizás kiváltásához jött az Update csoki. Szép lassan mindent felfedeztem: a péksütiket, a kenyeret, a tésztákat… Másfél-két hónap alatt a teljes étkezésemet megváltoztattam. Persze, nem tudtam mindig mindenből Update terméket enni, de már szóltam a szüleimnek, hogy a hasábburgonya helyett nekem inkább barna rizst készítsenek, ha pedig a nagymamámhoz mentünk, ahol pörkölt várt minket, már előre kifőztem magamnak az Update tésztát, és azt vittem magammal.

Két hónap elteltével arra is rájöttem, hogy nemcsak az ételek minősége, hanem a mennyisége is számít. Az ugyanis még az Update-re sem érvényes, hogy ehetsz bármennyit, úgyis fogyni fogsz… Így aztán elkezdtem arra is odafigyelni, hogy mindenből normális adagot fogyasszak. Az igazat megvallva talán ez volt a legnagyobb erőpróba, de szerencsére akkorra már 5 kilót leadtam, és ez rengeteg erőt adott. Ezenfelül arra is rájöttem, hogy ivással el lehet űzni az éhségérzetet. Ha két főétkezés között rám tört a majszolhatnék, csak megittam egy pohár Update üdítőt, és mentem tovább. Egy idő után ez szinte automatikussá vált.

Mindez persze idővel a súlyomon is meglátszott. Pedig nem álltam mindennap mérlegre, általában kéthetente mértem meg magam. Ismertem magam annyira, hogy tudjam: ha gyakrabban tenném, és lenne pár nap, amikor nem látszik semmilyen változás, biztosan feladnám. A két-három hetes méredzkedéseknél viszont határozottan látszott a folyamatos fogyás.

Fél év után jutottam el oda, hogy most már mozogni is kellene. Persze, ezt is csak szigorúan otthon, a négy fal között kezdtem el. Volt egy szobabiciklink, azon tekertem rendszeresen, meg találtam néhány edzésvideót Rubint Rékától, azokat csináltam végig. Onnantól másfél havonta megvolt a hat kiló mínusz. Hamarosan azzal szembesültem, hogy kifogytam a ruháimból. És milyen furcsa, hogy az ember lelke sokkal lassabban változik, mint a teste: amikor elmentünk vásárolni, automatikusan egy 48-as nadrágot választottam ki, apukám meg csak nézett, hogy hát pont azért vagyunk itt, mert ez a méret már túl nagy rám… Én pedig zavartan tettem vissza, hogy aztán döbbenten nézzem magam a tükörben egy pont rám passzoló, 44-es ruhában…

Azok, akik korábban a súlyom miatt gúnyoltak, most a fogyásom miatt kezdtek pocskondiázni.

Egy szó, mint száz: egy év alatt kereken 40 kilót fogytam. Más egy ilyen eredményből erőt merít, és lelkesen folytatja a bevált módszert, haladva a kitűzött cél felé – de az én helyzetem teljesen más volt. Azok, akik korábban a súlyom miatt gúnyoltak, most a fogyásom miatt kezdtek pocskondiázni. Az iskolában beszóltak, hogy milyen ronda vagyok, lóg rajtam a bőr, meg hogy még így is dagadt vagyok… a Facebookon pedig névtelen fiókokról jöttek az olyan üzenetek, hogy milyen rusnya vagyok, és hogy mindenkinek jobb lenne, ha megdöglenék… Ez annyira kikészített, hogy felrúgtam mindent, ami addig működött, és elhatároztam: még az eddigieknél is keményebb leszek magammal. Állandóan az járt a fejemben, hogy túl kövér vagyok, nem szabad ennem. Bármit ettem, utána elmondhatatlan bűntudat kezdett gyötörni, és arra gondoltam: nem hizlalhatom tovább a testemet! Hamarosan már odáig jutottam, hogy három-négy napig semmit sem ettem. Amikor betöltöttem a 19. évemet, már csak 45 kilót mutatott alattam a mérleg – de még mindig bűnnek éreztem az evést. Jellemző, hogy a társaim ekkor már azért csúfoltak, hogy milyen deszka vagyok… Az egyik nap aztán elájultam az iskolában, és miután a mentő bevitt a kórházba, egyértelművé vált, hogy nagy baj van velem. A zárójelentésre rá is írták, hogy nagy valószínűséggel anorexiás vagyok. Ezt tette velem a folyamatos csúfolás és a kiközösítés.

Ez azonban nem olyan betegség, ami a diagnózis felállítása után azonnal gyógyítható. Hogy mást ne mondjak, én például egyáltalán nem éreztem, hogy bármin változtatnom kéne, az éhezés akkor már teljesen természetesnek tűnt. Szerencsére a környezetem máshogy gondolta. Ekkor már új osztályfőnököm volt, sokkal jobban átérezte a problémámat, mint az elődje. Ő és a szüleim rengeteget beszéltek a lelkemre, így végül felkerestem egy terapeutát. Hónapokig foglalkozott velem, majd az ajánlására részt vettem a SOTE rehabilitációs terápiáján. Nagyon kedvesek voltak velem, mégis iszonyú kemény tortúra volt. Az elején csak speciális tápszereket kaptam, lassan vezettek át a hétköznapi ételekre. Még azt is figyelembe vették, hogy mennyire szeretem az Update termékeket, és bevallom, számomra is nagy motiváció volt, hogy végre a megszokott, egészséges ételeket ehettem. Kereken egy évbe telt, amíg kijöttem az anorexiából. Utána még volt egy kis kilengésem, mert túlságosan is visszaszoktam az olyan hizlaló finomságokra, mint a Nutella vagy a csokik, és emiatt rám ugrott plusz tíz kiló, de az Update ekkor is segített megállni a lejtőn. Amikor újra Norbi termékeit kezdtem enni, és ismét visszatértem a sporthoz, gyorsan visszaállt a súlyom 65 kilóra, és ezt azóta is tartom.