A fordítás az alábbi mű alapján készült:

Abby Jimenez: Just for the Summer, 2024

Fordította LUKÁCS ANDREA

A szerzőtől az Álomgyár Kiadó gondozásában megjelent:

Barátnak tartalak (Családi állapot: bonyolult), 2020

A póráz két végén, 2020

Az élet túl rövid ahhoz, hogy ne merj szeretni, 2021

Van helyem a világodban?, 2022

Tőlem, szeretettel, 2023

Copyright © 2024 by Abby Jimenez

Reading group guide copyright © 2024 by Abby Jimenez
and Hachette Book Group, Inc.

Hungarian translation © Lukács Andrea, 2024

Hungarian edition © Álomgyár Kiadó

Minden jog fenntartva!

Borítóterv: Sarah Congdon, Fehér Zsanett

A fedél Koppányi Lilla munkája.

Szerkesztette: Bardi Erzsébet

Korrektúra: Bosznai Gábor

Tördelés: Dubecz Adrienn

Álomgyár Kiadó, Budapest, 2024

Felelős kiadó: Nagypál Viktor

Elérhetőségeink:

+36 1 770 7890

admin@alomgyar.hu • www.alomgyar.hu

www.facebook.com/alomgyar

instagram.com/alomgyarkiado

Elektronikus változat
Békyné Kiss Adrien

ISBN 978-963-5709-39-7

Ezt a könyvet csodálatos olvasóimnak ajánlom. Magam miatt kezdtem el írni, soha nem gondoltam volna, hogy bárkihez is eljut vagy bárki elolvassa. Most már miattatok írok. Sokkal jobb, ha van társaságom.

KEDVES OLVASÓ!

A könyveim romantikus történetek ugyan, de ezúttal olyan témákról írok, amelyek érzékenyen érinthetnek egyeseket. Ha úgy érzi, hogy a következő néhány sor előrevetíti a cselekményt, és nem szeretné tudni őket, kérem, ugorja át a következő bekezdést, és kezdje el rögtön az olvasást.

Ebben a történetben vannak olyan jelenetek, amelyekben pánikrohamok, szorongás, poszttraumatikus stressz, depresszió, diagnosztizálatlan mentális problémák, mérgező anya és gyermekelhanyagolás szerepel. A teljes listáért és a tartalmi összefoglalóért látogasson el a honlapomra vagy a Goodreads oldalára.

r/EnVagyokASeggfej

1 héttel ezelőtt

A poszt írója: just_in_267

Én vagyok a seggfej azért, mert a volt legjobb barátomról neveztem el a csúnya kutyámat?

Én [29 éves férfi] és Chad [32 éves férfi] születésünk óta barátok vagyunk. Az anyáink legjobb barátnők, együtt nőttünk fel, és az elmúlt tíz évben szobatársak voltunk. Egészen addig az incidensig, amely a jelenlegi helyzetemet okozta.

Egy kis háttérinformáció: van nekem egy furcsa… tulajdonságom, ha úgy tetszik. Alapvetően minden nő, akivel néhányszor randiztam, a szakításunk után megtalálta a lelki társát. Ez nem kamu. Három évvel ezelőtt kezdődött, és mostanáig ötször fordult elő velem. Szakítunk, és a következő személyről, akivel a nő randizik, kiderül, hogy ő a nagy ő.

A barátaim nagyon viccesnek tartják ezt. Mindig jó kapcsolatban válok el a nőktől, és örülök, hogy boldogok. A haverjaim viszont kegyetlenül cikiznek miatta. Azt mondják rám, hogy szerencsehozó talizmán vagyok.

Na szóval, ugorjunk előre öt hónapot! Randiztam néhány hétig Hope-pal [28 éves nő]. Nem nagy ügy. Úgy döntöttünk, nincs köztünk szikra, nincs kémia, ezért befejeztük. Aztán láss csodát, azonnal egy hullámhosszra került Chaddel. És persze a szerencsehozó talizmán tulajdonságom miatt ez azt jelentette, hogy Chad a lelki társa. Chad totál odavan érte, már megismerte a szüleit is, eljegyzési gyűrűt vesznek… és össze akarnak költözni. Azonnal.

Ezzel csak az a probléma, hogy Chadnek még hat hónapon keresztül fizetnie kellene a lakbért a lakásszerződésünk lejártáig, de már talált egy tökéletes kis házat magának és Hope-nak, és nincs annyi pénze, hogy kétfelé fizessen egyszerre. Szóval meg kellett hoznia azt a nehéz döntést, hogy vagy engem hagy cserben, vagy a lányt… és engem választott. Így hát találnom kellett valamit, amivel kipótolom a lakbér ráeső részét, amíg le nem jár a szerződés.

Heteken keresztül stresszeltem a dolgon. Nem akartam új lakótársat keresni, a főbérlő pedig nem engedte, hogy elálljak a bérleti szerződéstől, bár azt megemlítette, hogy átköltözhetek egy kevésbé drága lakásba. Az egyetlen beköltözhető hely az egész komplexumban egy garzonlakás volt. Meglehetősen kicsi, de olcsó, és különben is csak átmeneti megoldásnak kellett. Kapva kaptam a lehetőségen, és meg sem néztem a helyet, rögtön elfogadtam. Aztán kiderült, MIÉRT olyan olcsó és elérhető ez a garzonlakás: egyenesen egy Toalettkirály óriásplakátra néz. Arra a fajtára, ahol a férfi VII. Henrik királynak van öltözve, vécépumpát tart a kezében, és egy óriási, eldugult vécécsésze fölött áll. Törvényileg kellene tiltani, hogy egy plakát ilyen közel legyen egy épülethez. Olyan érzés, mintha csupán egyetlen személynek szánták volna a hirdetést: annak a szerencsétlen flótásnak, aki ebben a lakásban lakik – aki történetesen én vagyok. De most komolyan. Semmi mást nem lehet látni az ablakból, csak ezt. Sem az eget, sem a vizet… csak a Toalettkirályt. Egész nap. Egész éjjel. Napnyugta után ki is van világítva, és a fény beszűrődik a reluxán keresztül. Én otthonról dolgozom. Az életem maga a pokol.

Chad úgy gondolja, ez a világ legviccesebb dolga, és azóta is folyamatosan szívat vele, pedig leginkább az ő hibája. Folyton képeket küld nekem minden létező Toalettkirály óriásplakátról, padon lévő reklámról, repülőgép által húzott transzparensről, amit csak lát. Ha valaki Minneapolis/St. Paulban lakik, akkor tudja, hogy ez milyen gyakori.

Bosszant a dolog, de úgy döntöttem, találok valami okot arra, hogy minél több időt töltsek a szabadban, és ne kelljen az ablakomon keresztül a plakátot bámulnom. Mindig is akartam egy kutyát, de Chad sosem egyezett bele. Ezért elmentem egy menhelyre, és megkerestem az ott lévő legrondább ebet. Azt, amelyik annyira csúnya, hogy senkinek nem kell. A kiválasztott kutyának az alsó állkapcsa előrébb áll, rühes, és úgy néz ki, mint egy gonosz manó. Örökbe fogadtam, és Chadnek neveztem el, mivel most már ő a legjobb barátom. Ha ezt olvasod, tudd, hogy számomra halott vagy, Chad! (Csak vicceltem, még mindig imádom a srácot.) Viszont mindig megjelölöm őt is, valahányszor fényképet teszek fel a kutyámról az Instagramra, és azt írom oda: „Nézzétek, ez egy hűséges Chad!”

Chad csak nevet rajta, de Hope-ot zavarja, és azt mondja, nevezzem át a kutyát. Chad anyja is ugyanígy gondolja, és addig nem engedi, hogy elmenjek hozzá, amíg meg nem változtatom a nevét, ami szívás, mivel ő az anyukám legjobb barátnője, és nagyon sok közös családi élmény köt hozzájuk. De akkor sem fogom megtenni.

Kicsinyes vagyok? Igen. Én vagyok a seggfej?

1. FEJEZET

EMMA

– Ezt láttad már?

A legjobb barátnőm felém fordította a telefonját, hogy lássam, miről beszél. Egy „Én vagyok a seggfej” című Reddit-poszt volt a képernyőn.

Ebédszünetben ültünk a kórházi menzán.

– Mi az? – kérdeztem, és ketchupöt nyomtam a flakonból a sült krumplimra.

– Csak olvasd el! – mondta. – Elküldöm neked a linket.

Átküldte, és megérkezett a telefonomra.

Olvasás közben felemeltem az italomat, és a fogam között tartottam a jeges teában lévő szívószálat. Amikor elolvastam a második bekezdést, elkerekedett a szemem.

– Ó, te jó ég… – leheltem.

– Ugye? És én még azt hittem, csak neked van ilyen szerencsehozó talizmán tulajdonságod.

– Ez egy ajándék – feleltem. – Persze nyilván nem nekem, de az exeim boldogok. – Kortyoltam egyet a teából, és folytattam az olvasást. Miután befejeztem, letettem a telefont. – Nem ő a seggfej.

– Totál egyetértek – válaszolta Maddy. – Láttad azt a plakátot?

– Nem.

– Én rákerestem. Nézd!

Megint felém fordította a telefonját, én pedig majdnem megfulladtam, úgy nevettem.

– Szegény fickó!

– Én soha nem lennék veled ilyen aljas – mondta Maddy.

– Remélem is. Nem tudnék nélküled élni.

Elvigyorodott, és harapott egyet a zöldséges wrapjából.

– Furcsa, hogy mindkettőtökkel ugyanaz történik – jegyezte meg, miután lenyelte a falatot. – Minden exetek boldogan ellovagol a naplementébe.

– Igen. Kíváncsi vagyok, neki hány esküvőre kellett elmennie – tűnődtem, és kihúztam a savanyúságot a szendvicsemből, majd letettem a tányéromra.

A telefonomra bökött a fejével.

– Kérdezd meg tőle!

Meglepetten néztem rá.

– Csak írjak neki üzenetet?

– Igen, miért ne? – vonta meg a vállát. – A férfiak szeretik, ha a nők írnak először nekik – mondta. – De most komolyan. Kérdezd meg! Unatkozom, legalább szórakozunk egy kicsit.

– Hát jó – sóhajtottam fel. – Írok neki egy üzenetet. – Megtöröltem a kezem a szalvétával, fogtam a telefonomat, és megnyitottam a Reddit-üzeneteimet.

A neve just_in_267 volt. Kíváncsi voltam, vajon úgy hívják-e, hogy Justin. Az én nevem Emma16_dilemma volt a Redditen. Tizedikes korom óta nem változtattam meg. Talán nem ártana már.

Írni kezdtem.

Én: Nekem is ugyanaz a problémám, mint neked. Az elmúlt négy évben hétszer fordult elő. Szakítunk, a srác pedig fél éven belül megnősül. Téged is meghívtak az esküvőkre? Én már háromszor voltam koszorúslány.

Rányomtam a küldés gombra.

– Tessék. Elküldtem egy üzenetet egy vadidegennek. – Letettem a telefont. – Kicsit olyan ez, mint amit az anyám csinálna.

Maddy gúnyosan horkantott egyet.

– Ha ezt Amber csinálta volna, akkor elköltötte volna az összes pénzét egy médiumra, aki azt állítja, megfesti az ember lelki társát, miközben mindenkinek ugyanazt a festményt küldi szét. Amber azt csinálta volna.

Nem nevettem, mert túlságosan igaz volt ahhoz, hogy vicces legyen.

Csipogott egyet a telefonom.

– Az a reddites fickó válaszolt – mondtam.

Maddy keze megállt a wrappal félúton a szájához.

– És mit írt?

Rákattintottam az üzenetre.

Justin: Elnézést, ha nem így van, de ugye te nem egy riporter vagy, aki ki akarja deríteni a személyazonosságomat, mert cikket ír a Reddit-sztorikról? El kell mondanod. Ez olyan, mint amikor beépített zsaru vagy, és valaki azt kérdezi, hogy zsaru vagy-e, és nem hazudhatsz róla.

Felnevettem.

– Mi az? – kérdezte Maddy.

– Azt hiszi, riporter vagyok, aki megpróbálja kideríteni, hogy ki ő.

– Neki ilyen problémája van?

– Ezek szerint.

Elkezdtem írni a választ.

Én: Nem vagyok riporter.

Justin: Egy beépített riporter pontosan ezt mondaná.

Megráztam a fejemet, és mosolyogtam.

Én: Ápolónő vagyok.

Küldött nekem egy gyanakvó tekintetű emojit.

Támadt egy ötletem.

Én: Mondd meg, hány ujjamat mutassam!

Eltelt néhány másodperc.

Justin: Négyet.

– Maddy, csinálj rólam egy fotót!

A barátnőm döbbenten bámult rám.

– Te képet küldesz ennek a férfinak?

– Igen, miért ne?

– Ööö… mert lehet, hogy sorozatgyilkos.

– Egy jó humorú sorozatgyilkos megmentett kutyával, gyerekkori baráttal, akinek jó a kapcsolata az anyjával? – Átadtam neki a telefonomat. – Nem sokban különbözik attól, amit mondjuk a Tinderen látna belőlem, ha összepárosították volna velem. Különben is néhány hétig Hawaiin leszünk. Ő Minnesotában van. Még ha rá is jönne, ki vagyok, soha nem tudna lenyomozni.

– És mi van, ha ez egy visszataszító alak, aki nem használ fogselymet, és most már lesz egy képe rólad, amire kiverheti.

– Ó, hagyd már abba! – forgattam a szemem.

Oldalra biccentettem a fejemet, így a hajfonatom az egyik oldalra dőlt, és feltartottam négy ujjamat. Maddy nem volt elragadtatva az ötlettől, de megcsinálta a képet a telefonommal, aztán visszaadta nekem.

Műtősruhában voltam, a felső zsebemre volt csíptetve a kórházi névjegykártyám. Megnyitottam a képszerkesztőt, lesatíroztam a névjegykártyán lévő személyes adatokat, aztán elküldtem a képet.

Én: A munkahelyemen vagyok. A riporterek műtősruhát viselnek? Hányszor próbált már megtéveszteni téged egy riporter kamuprofillal?

Justin: Ezen a héten? Vagy összesen?

Nevetős emojit küldtem neki.

Justin: Most, hogy megállapítottuk, hogy az vagy, akinek mondod magad, válaszolok a kérdésedre. Csak egyszer kérték meg, hogy menjek el egy olyan személy esküvőjére, aki az én képességem miatt talált párra. De én voltam a vőlegény tanúja, és Beetlejuice témájú esküvő volt.

Felnevettem, és hangosan felolvastam a válaszát Maddynek.

– Fotót, különben meg sem történt – mondta.

Leírtam: fotót, különben meg sem történt.

Letettem a telefont az asztalra.

– Igazad van. Ez jó móka.

– Akadnak jó ötleteim – felelte.

Már majdnem megettem a szendvicsemet, amikor csipogott a telefon, hogy üzenetem érkezett.

– Most válaszolt – mondtam. – És küldött képet.

Maddy felugrott a helyéről, majd megállt mögöttem.

Amikor rákattintottam, hangosan felnevettem. A menyasszony és a vőlegény úgy volt felöltözve, mint Beetlejuice és Lydia a filmben látható vörös esküvői ruhájában. A koszorúslány és a vőlegény tanúja pedig Maitlandéknek öltözött, csak félelmetes álarccal, amilyet a film elején vesznek fel, hogy megrémítsék az új lakókat. A férfinak hosszú, kúpos orra volt és kidülledt szeme. Egy sor nevető emojit küldtem válaszul.

– Igazad van, tényleg jó a humora – állapította meg Maddy.

Oldalra biccentettem a fejemet.

– Kár, hogy nem látom az arcát.

– Küldd el nekem azt a képet!

– Miért?

– Csinálok vele egy fordított képkeresést.

– Ó, jó ötlet! Várj, mindjárt.

Elküldtem neki. Visszaült a helyére, és kattintgatni kezdett a telefonján. Én válaszoltam Justin képére egy LOL-lal, aztán befejeztem az ebédet.

– Megtaláltam – jelentette ki Maddy körülbelül negyvenöt másodperc múlva.

– Ilyen gyorsan??? – tátottam el a számat.

– Az FBI több nőt is felvehetne. Ösztönös nyomozók vagyunk. Rajta van a kép az Instagramján. És tényleg ő az, láttam az óriásplakátot. Elküldöm neked a linket.

A telefonom csipogott az üzenetet jelezve, én azonban nem nyúltam még hozzá.

– Várj! Szabad ezt csinálnunk? Úgy érzem, ezzel megsértem a magánszféráját.

Maddy a telefonja fölött nézett rám.

– Majd ha a férfiak nem zaklatják a nőket az interneten, akkor majd nem fogunk nyomozni utánuk, hogy kiderítsük, átmennek-e a megérzésteszten. És különben is, ha magánszférát akarna, akkor privát lenne a fiókja.

Bólintottam.

– Oké, ez jogos.

Rákattintottam a linkre, és mindketten őt néztük a saját telefonunkon. Barna haja volt, barna szeme és borotvált arca. Fehér bőr, gödröcskék, kedves mosoly, sportos alkat… Cuki. Szuper cuki.

– Te is látod? – kérdezte Maddy. – Ez a fickó biztosan használ fogselymet.

– Ó, istenem, a kutya!

Maddynek is elakadt a lélegzete.

– Hűha! Tényleg csúnya. Mint egy apró vízköpő.

Oldalra biccentettem a fejemet.

– Nem is tudom. Olyan csúnya, hogy már szinte imádnivaló. – A kutya kicsi volt, barna bozontos szőrű, lelógó fülű, benyomott orrú, és mintha rosszallóan nézett volna. A szeme kicsit kidülledt. A képen Justin őt fogta, vigyorgott, mint egy kisgyerek, aki pontosan azt kapta karácsonyra, amit mindig is akart. A kép alatt ez a felirat állt: Nos, kutya Brad gilisztás, de legalább nem hagyott cserben a lakbérrel.

– Brad? – kérdeztem, és felkaptam a fejemet. – Azt hittem, a barátját Chadnek hívják.

– Biztosan megváltoztatta a nevét, hogy védje a magánszféráját. Tipikus. Láttad a kommenteket? – kérdezte. – Olvasd el őket!

Rákattintottam a képre, hogy megnyissam. Nevető emojik, nevető emojik. Egy Faith nevű nő azt írta: „Komolyan, Justin? Ne már!” Aztán egy Brad nevű férfi meg azt, hogy „Ha legközelebb átmegyek hozzád, ellopom a reluxád pálcáját”.

A telefonomat nézve nevettem.

– Nézd meg a kutyáját! – mondta Maddy.

– Mit nézzek rajta?

– Hogy milyen nyugodt mellette. Én mindig az állatokat nézem a képeken, az nagyon sokat elárul az emberről. Az például totál látszik, ha valaki csak kölcsönkérte egy másik ember kutyáját a profilképéhez. Azon olyan a kutya, mintha azt gondolná, „Oké, nem ismerlek téged, de itt állok, ha akarod”. Görgess lejjebb! – tanácsolta. – Látod? Nézd meg azt, amin a kanapén van!

Volt egy fotó Justinról, ahol a kanapén ült. Az egyik karjával egy kislányt ölelt át, aki hozzábújt, és a mellkasára hajtotta a fejét. A kutya a másik oldalán feküdt, Justin combjára fektette az állát. Imádnivalóan néztek ki.

– A kutya bízik benne – állapította meg Maddy. – És ez egy menhelyi kutya, vagyis ez nagyon sokat elárul. A menhelyi kutyák általában bizalmatlanok és félősek. – Megint az üzenőfalán lévő képeket nézegette. – Menj lejjebb! – mondta. – Ott a plakát.

Lejjebb görgettem néhány képpel, és megtaláltam. A hírhedt óriásplakátot. Justin nem túlzott, tényleg szörnyű volt. De már tudtam, hogy néz ki, mert Maddy korábban a Google-on megkereste. Viszont a lakásból nézve egészen más benyomást keltett. Az egész ablakot beterítette.

– Ó, hűha! Most már biztos, hogy nem Justin a seggfej. Ez durva.

A képet a konyhából csinálták, hogy az egész plakát benne legyen. Mivel ez egy garzonlakás volt, csak egyetlen eltolható üvegajtaja volt, és az egész kilátást betöltötte ez a királynak öltözött, vigyorgó, szakállas, középkorú fickó, aki egy eldugult vécé fölött állt vécépumpával a kezében.

– Van ágykerete – jegyezte meg Maddy.

– Na és?

– Ez jó jel. Minél közelebb van a földhöz az ágy, annál rosszabb az ember. Minden fickó, aki úgy tesz, mintha elfelejtette volna magával hozni a pénztárcáját a randira, ezer százalék, hogy futonágyon vagy egy földre tett matracon alszik. Én mindig kérem, hogy küldjenek egy képet az ágyukról, mielőtt elmegyek a randira. És levonok pontokat, ha hálózsák a takarójuk, sőt még akkor is, ha van fejtámla az ágyon.

– Miért?

– Mert a hálózsák ugyanolyan, mintha a földön aludna.

– És ha az egy emeletes ágy? – kérdeztem.

– Ez az egyetlen körülmény, amiben nem működik az elméletem, de éppen ezért kérek fényképet a hálószobáról, mielőtt találkozom valakivel.

– Kiborítasz.

Ránagyítottam a fényképre, hogy megnézzem a szoba többi részét is. Az ágyán bézsszínű paplan hevert. Az íróasztalán rend volt, valamint egy bonyolult számítógéprendszer. Három nagy képernyő, középen pedig egy billentyűzet és egy vezeték nélküli egér. Az íróasztal mellett egy kis kutyafekhely állt, a sarokban cserepes virág. A falakon művészeti alkotások. Szép lakás volt, a kilátást leszámítva. Justin a jelek szerint tiszta és jó ízlésű.

Lejjebb görgettem a többi fotójához. Egyiken sem volt lánnyal. Több képet találtam valószínűleg a családjáról – egy kamasz fiúról, Justin tizenöt éves változata lehetett, ugyanolyan gödröcskékkel, egy talán tizenegy vagy tizenkét éves lányról, meg arról a kislányról, aki a kanapén aludt mellette. Nem lehetett több ötévesnél. Megjelölt a fotón valakit, feltételezem, hogy az anyját, ezért rákattintottam a profiljára, de az privát volt.

– Megtaláltam a LinkedInen is – újságolta Maddy. – A teljes neve Justin Dahl. Szoftvermérnök. – Egy ideig hallgatott. – Az apja néhány éve meghalt. Találtam egy gyászjelentést, amiben megemlítették. Igen. Ez ő. Ugyanazok a gyerekek, mint az Instagramon. Három testvére van: Alex, Chelsea és Sarah.

– Hogy halt meg az apja? – kérdeztem.

– Itt csak az áll, hogy „váratlanul”. Még csak negyvenöt éves volt. Szívás. Várj, megnézem a szexbűnözők listáján. – Egy ideig pötyögött valamit a telefonján. – Tiszta. – Letette a telefont, és kezébe vette a wrapot. – Nem látok semmilyen vészjelzést, leszámítva azt, hogy J betűs a neve. A J betűs férfiak a legrosszabbak. Bekövettem az Instagramon az álprofilommal, hogy megfigyelés alatt tartsam. Folytathatod.

Mosolyogva néztem rá.

– Hogy folytassam?

– Nem tudom. Beszélj vele tovább! Derítsd ki, normális-e!

– Normálisnak tűnt – feleltem, és megint a telefonomat néztem. – Mi vagyunk azok, akik nem normálisak – dörmögtem.

Justin kilenc perccel azelőtt küldte el nekem a Beetlejuice-fotót, mi pedig már teljesen feltérképeztük az egész életét. Láttam az arcát, a családját, a lakását, az apja gyászjelentését, és azt is tudtam, mit dolgozik.

Ekkor ránéztem az órámra.

– Ó, a francba, mennünk kell!

Maddy is ránézett az órájára.

– Basszus! – Harapott egy utolsót a wrapból, aztán felállt. Visszavittük a tálcánkat, aztán az intenzív osztályra siettünk. Justin nem válaszolt, mielőtt folytattam a műszakomat.

Aznap este munka után Maddy vacsorát csinált. Grillezett gombát és rizspiláfot. Én elmosogattam, elpakoltam a konyhában, aztán lezuhanyoztam és megszárítottam a hajamat.

Már pizsamában ültem az ágyon, amikor végül észrevettem Justin üzenetét. Közvetlenül akkor írta, amikor visszamentem dolgozni az ebédszünet után.

Egy képet küldött magáról. Olyat, ami nem volt az Instagramon. A nappalijában ült, a válla mögött látszott odakint az óriásplakát. A kutyáját tartotta a kezében.

Justin: Csak hogy tudd, valójában nem vagyok Beetlejuice-szereplő. Kérlek, ne légy beépített riporter, aki szeretné leleplezni a szerencsehozó talizmán fickót!

Felnevettem, és írni kezdtem.

Én: Szóval ő Chad?

Justin: Brad. Megváltoztattam a nevét a Redditen. Hope valójában Faith.

Én: Aha. És mi a véleménye Bradnek arról, hogy híres lett az interneten, mint seggfej?

Justin: Viccesnek tartja. Mert tényleg seggfej.

Felnevettem.

Én: Nem vicceltél azzal az óriásplakáttal kapcsolatban.

Justin: Hidd el, hogy élőben még rosszabb!

Én: Csak hogy tisztázzuk, szerintem a kutyád nem csúnya.

Justin: Ezt csalódottan hallom. Így már nem olyan gonosz a neve. Neked van állatod?

Én: Nincs. Mobil ápolónő vagyok. Nehéz lenne. De minden új városban veszek egy növényt.

Justin: És magaddal viszed?

Én: Nem, nem tehetem. Otthagyom.

Justin: *döbbenet* gyilkos.

Mosolyogva megráztam a fejemet.

Én: Valakinél hagyom. A karrierem során még egyetlen növény sem szenvedett hiányt.

Justin: Miért növény? Szeretsz kertészkedni?

Törökülésbe húztam a lábamat az ágyon.

Én: A növények felvidítják a szobát. És igen, szeretek kertészkedni. Csak túl sokat költözöm hozzá.

Justin: Szóval ugyanez tényleg megtörténik veled is? A szerencsehozó talizmán dolog?

Én: Igen. Szóval miért próbálják leleplezni a riporterek a titkos személyiségedet?

Egy percig írt, én pedig várakozás közben ajakbalzsamot kentem a számra.

Justin: Mert mindenki tudni akarja, ki az a srác, aki garantálhatja egy nő boldogságát. Szerintem soha senkit nem érdekelt a történet többi része. Csak a szerencsehozó talizmánság miatt lett olyan felkapott.

Én: Ezt megértem.

Justin: Rengeteg üzenetet kapok. Ki kellett kapcsolnom az értesítéseket, mert az agyamra mentek. Neked csak azért válaszoltam, mert azt mondtad, hogy ugyanez veled is megtörténik, és arra gondoltam, nem randiznál-e velem csak azért, hogy utána szakítsunk.

Felnevettem. Megint.

Ránéztem az órámra. Későre járt.

Én: Le kell feküdnöm. Holnap megint tizenkét órás műszakom lesz.

Justin: Jól van. Jó volt beszélgetni veled.

Elmosolyodtam.

Én: Igen, veled is.

2. FEJEZET

JUSTIN

Megláttam Bradet és Bennyt az étterem hátsó részében, ezért odamentem hozzájuk.

– Na végre! – köszönt Brad, amikor beültem a barna bokszba. – Ugye tudod, hogy egyeseknek véges az ebédszünetük, pöcsfej?

– Bocsi, féreghajtó tablettát kellett adnom Bradnek. Neked is hoztam. Faith szerint a szőnyegen húzod a seggedet.

Benny horkanva felnevetett, Brad pedig próbált komoly arcot vágni, de nem tudott.

A legjobb barátom hawaii mintás inget és rózsaszín, zsebes rövidnadrágot viselt. A Trader Joe’s vezérigazgatója volt. Hiányzott, hogy már nem mehetek abba a boltba, mióta kiköltözött tőlem. Ami azt illeti, nagyon sok dolog hiányzott most, hogy Brad már nem lakott velem. Mint például egy másik emberi lény, akivel beszélhetek még akkor is, ha az az emberi lény éppenséggel ő.

Fogtam egy mozzarellarudacskát az előételtálról, amit ők rendeltek, és belemártottam a Marinara szószba.

– Mi jó itt?

– A csirkeszárny – felelte Brad.

– Honnan tudtam, hogy ezt fogod mondani?

Brad kivétel nélkül minden étteremben csirkeszárnyat rendelt, ahová csak mentünk. Még a szusibárban is azt evett volna, ha lett volna nekik.

Benny ránézett az étlapra.

– A hamburger finom. A bucit is ők csinálják.

– Ó, klassz – feleltem, és levettem a dzsekimet. – Hogy van Jane?

– Jól. Üdvözletét küldi.

Brad feltette a karját a boksz háttámlájára.

– Igen, Faith is üdvözöl. És kéri, hogy nevezd át a kurva kutyádat.

– Nemmm. – Jól elnyújtottam a m-t, és közben kezembe vettem az étlapot. – Vírusként terjed. Most már nem tudok visszakozni. Hol lennének akkor az elveim?

– Az a Reddit dolog még mindig él? – kérdezte Benny.

– Igen, úgy tűnik – feleltem, és közben az étlapot tanulmányoztam. – Azt hiszem, a múltkor felkerült a TikTokra is, szóval megint felkapták. Egész héten nonstop erről beszélnek.

– Mit mondanak az emberek? – kérdezte Benny.

Halkan felnevettem.

– Többnyire azt, hogy nem én vagyok a seggfej. – Egyenesen Bradre néztem, ő pedig csak vigyorgott.

– Néhányan azt tanácsolják, pereljelek be, mert megszegted a szerződést. – Ezen felnevettem. Soha nem tenném. – Egy csomó kommentelő szerint mindketten seggfejek vagyunk.

– Ez igaz – jelentette ki Brad, és a telefonjára nézett. – Tényleg seggfejek vagyunk. De csak egymással. Ez a barátságunk alapja.

– Egy csomó lány azt kérte, hogy randizzak velük, aztán szakítsunk, hogy megtalálhassák a lelki társukat – tettem hozzá mosolyogva, és közben a hamburgerválasztékot néztem.

– És megteszed? – kérdezte Brad. – Felajánlod a szolgálataidat?

– Nem – mordultam fel gúnyosan.

– Miért nem? – kérdezte.

– Csak azért akarnak randizni velem, hogy aztán szakítsunk. Legalább kétszáz ilyen üzenetem van, és mindegyik ugyanazt mondja.

– Mi van, ha van köztük valami klassz? – szólt közbe Benny.

Lesújtó pillantást vetettem rá.

– Egy klassz csaj, aki szakítani akar velem? Még mielőtt megismert volna? Újdonság vagyok. Egy vicces sztori, amit elmesélhet a barátainak. Elmondhatja, hogy randizott a szerencsehozó talizmánnal a Redditről. Kösz, nem. Különben is, ez a tulajdonságom nem is valós.

– Én, mint aki hasznot húztam belőle, elmondhatom, hogy nagyon is valóságos – jelentette ki Brad.

– Csak egy sor véletlen – feleltem. – Nincs benne semmi varázslatos.

Brad megrázta a fejét.

– Nézd, hihetsz, amit akarsz, de amikor Faithet megismertem, úgy értem, abban a pillanatban, hogy megláttam, mintha elütött volna egy kamion. És ő is ugyanígy volt vele. Hozzásegíted a nőket a boldog végkifejlethez. Pénzt is kérhetnél érte.

– És ezt csak most mondod? – kérdeztem, majd összecsuktam az étlapot. – Múlt hónapban jól jött volna az a plusz ezerkétszáz dollár.

Felmutatta a középső ujját.

Kivettem még egy mozzarellarudacskát.

– Tudod, valójában tényleg megismerkedtem valakivel emiatt.

Benny érdeklődve nézett rám.

– Tényleg? Kivel?

– Csak egy lánnyal. Ápolónő. Néhány napja üzenetet írt nekem. Azt mondta, vele is ugyanez történik, mint velem.

– A talizmán dolog? – kérdezte Benny.

– Igen – bólintottam.

Gyönyörű volt. A képen világoskék műtősruhát viselt, hosszú, barna haja befonva lógott. A szeme mogyoróbarna, a mosolya széles. Nem nézett ki ápolónőnek. Sokkal inkább egy filmsztárnak, aki ápolónőt játszik. És nagyon jó fejnek is tűnt.

– Szóval összejössz vele, vagy mi? – kíváncsiskodott Brad.

– Szerintem nem itt lakik. Mobil ápoló.

– Basszus, az szívás. Most hol van?

– Nem tudom, nem kérdeztem.

– Akkor kérdezd meg! – tanácsolta Benny. – Mi van, ha Vegasban, vagy ilyesmi? Mindannyian elmehetnénk oda. Jó móka lenne.

– Tudod, ha vele is ugyanaz történik, mint veled, akkor randiznotok kellene egymással, hogy a szakítás után mindketten megtaláljátok az igazit – mondta Brad.

Halkan felnevettem, és a ranchszószba mártottam a mozzarellát.

– Komolyan beszélek – folytatta. – Csak gondolj bele! Ti ketten semlegesítenétek egymás hatását.

Erre nem is gondoltam. Elég kedves lány volt egyébként.

– Ma írtál már neki? – kérdezte Brad.

– Nem. Miért?

– Nem is tudom. Csak már fárasztó, hogy mindig szingli vagy. Rontod a statisztikát.

– Merész gondolat azt feltételezni rólam, hogy érdekel a statisztika – feleltem, és haraptam egyet.

Csakhogy az utóbbi időben tényleg érdekelt.

Benny és Brad már komoly kapcsolatban éltek. Nem szerettem felesleges ötödik kerék lenni, amikor a barátnőik is itt voltak, márpedig rendszerint itt voltak.

Kezdtek párban menni minden kirándulásra és minden szülinapi buliba. Októberben Lutsenbe mennek túrázni mindannyian. Megkérdezték, hogy velük tartok-e, de azt mondtam, hogy nem. Egyedül nem.

Felfújtam az arcomat, aztán kifújtam a levegőt.

– Úgy érzem, kezdek kiégni a randizásban.

– Én utáltam randizni – jegyezte meg Benny.

Brad hátradőlt a bokszban.

– Neked szerencséd volt, a nővéred révén ismerted meg Jane-t. És abban is biztos lehetsz, hogy ez hosszú távra szól, mert akkor is veled volt, mielőtt vesét kaptál volna.

Benny felnevetett. Két évvel korábban veseátültetést hajtottak végre rajta, Jane bátyja, Jacob adta neki a veséjét.

Brad kortyolt egyet az italából.

– Hívd el randizni azt az ápolónőt! Menj oda, bárhol van is! Vesd fel neki az ötletet, talán belemegy.

– Vessem fel neki az ötletet? – néztem a legjobb barátomra.

– Igen – bólogatott Brad. – Randizik veled, szakítotok, aztán ő is boldogan ellovagol a naplementébe. Mindenki csak nyer. De most komolyan. Ez a nagy esélyed. Ha nem csinálsz valamit, életed hátralevő részében a nagy Őhöz küldesz minden nőt, és neked sosem marad senki.

– Hah! – Megettem a mozzarellarudat. – Tudod, ez nem tudomány. Nem minden nő megy férjhez, akivel randiztam.

– Nem, csak azok, akiket kedvelsz annyira, hogy másodszor is randira hívd. Nézd – folytatta, és előrehajolt az asztal fölött. – Tudod, hogy én nem vagyok babonás. Nem hiszek a varázslatban, a boszorkányokban vagy az átkokban, de ez a dolog, ami veled történik… Ez valóságos, és már három éve tart, és fog is tartani, ha nem teszel ellene valamit. Talán ez az a valami, amivel véget vethetsz neki.

Megráztam a fejemet.

– Miért kellene zavarnia annak, ha egy nő, akivel nem működött a dolog, utánam megtalálja a boldogságát? Nem értem, miért kellene véget vetnem neki.

– Mert minden lányt, akit elég komolyan veszel ahhoz, hogy több héten át randizz vele, valaki másnak szánt az univerzum?

Elgondolkodtam, és Bradet néztem.

Ő egyenesen a szemembe bámult.

– Sosem fogsz találni senkit, ha minden nő, akivel randizol, valójában valaki más párja. Nem te vagy számukra az igazi, hanem az az ember, akivel utánad jönnek össze. Ez már abban a percben eldőlt, amikor elkezdődött. Szó szerint nem te vagy nekik a nagy Ő. Gondold át!

De nem kellett átgondolnom. Mert abban a pillanatban, hogy kimondta, tudtam, hogy ez az igazság.

Igaza volt. Amióta felfedeztem ezt a tendenciát, mindig volt valami… ami hiányzott. Senki sem volt az igazi. Nem volt elég a kémia, vagy néhány randi után elvesztettem az érdeklődésemet iránta. Nem is nagyon gondoltam a dolgok mögé, úgy véltem, csak nem illünk egymáshoz. Most viszont, hogy megemlítette…

– Írj neki! – unszolt Brad. – Próbáld meg! Mit veszíthetsz?

Benny is bólogatott.

Valóban gondoltam Emmára. Egyszer-kétszer meg is néztem, nem küldött-e üzenetet újra. De nem. A legutolsó üzenetben én mondtam neki, hogy jót beszélgettünk, és ez három nappal ezelőtt volt. Ha máshol lakik, talán zsákutca lenne folytatni a csevegést, de nem is tudom. Talán Bradnek mégiscsak igaza van. Mit veszíthetek? A legrosszabb esetben eltöltök némi időt és elköltök valamennyi pénzt, aztán rájövök, hogy nincs köztünk kémia. Ebben semmi újdonság nem lenne. Ezt már minden randipartneremmel végigjátszottam, akivel nem jött össze.

Üsse kő! Beléptem a telefonomba, és üzenetet kezdtem írni Emma16_dilemmának.