TUTSEK ANNA

CILIKE MÁTKASÁGA

Olcsó eKönyvtár

Klasszikusok ekönyvben a legjobb áron

olcsoekonyvtar.hu

Tartalom

I. Egy kosár tojás.

II. Hogy várta Cilike a vőlegényét?

III. Molnárleány-molnárlegény

IV. Egy esernyő és két hadnagy.

V. Kirándulás automobilon.

VI. Paradicsom-befőzés.

VII. Meleg fogadtatás.

VIII. A darázsfészek.

IX. Cilike megmentője.

X. A szénaboglyában.

XI. A sorompó.

XII. Kettős baleset.

XIII. Cilike lovaglása.

XIV. Hova lettek a kulcsok?

XV. Pepi urfi meglepetése.

XVI. Fölfedező uton.

XVII. Cilike divathölgy lesz.

XVIII. Eperkrém, tejszínhabbal.

XIX. Az atléták.

XX. Elcserélt jegyek.

XXI. A titokzatos idegen.

XXII. Bezárva…

XXIII. Tutaj kirándulás.

XXIV. Cilike rendet csinál.

XXV. Cilike még nem mehet férjhez.

ELBESZÉLÉSEK

A meglepetés.

Csalódás.

Visszhang.

Aranka.

Az utitársak.

A meglepetés.

A komor reggeli szürkületben két fiatal leány sétálgat alá s fel a pályaudvaron. Az egyik tizennyolc, a másik tizenöt éves. Nagyon izgatottaknak látszanak mind a ketten. Különösen a kisebbik alig bír magával.

− Emma, én úgy félek! Meglátod, nem fogjuk felismerni őket. Elmennek mellettünk és nem tudjuk, hogy ők azok!

− Dehogy nem! Nem hiszem, hogy László hat év alatt oly nagyon megváltozott volna. Én nagyon jól emlékszem reá.

− Vajjon édes apa fog-e nagyon haragudni? Ezóta bizonyosan: észrevette, hogy mi eljöttünk hazulról. Hátha László nem is akar majd hazajönni? Mit gondolsz, milyen a felesége?

− Oh, Dóra, ki tudna minderre felelni? Egy félóra mulva majd mindent megtudunk. Én remélem, hogy tervünk jól fog sikerülni. Az Isten megsegít, hiszen olyan jó szándék vezérel.

− Hátha apa most is kérlelhetetlen lesz?

− Reméljük inkább a jobbat. Tudod-e, hogy a napokban véletlenül benyitottam édes apa szobájába. Haragosan rám kiáltott, hogy mit keresek itt s hirtelen elfödött egy ujságlappal egy arcképet. De nekem úgy tetszett, hogy az a László arcképe volt. Megnéztem azután az; albumban, a szalónasztalon és csakugyan, Lászlónak az a kisfiú korabeli arcképe, ahol mint kadét van levéve, hiányzott. Később ugyan megint visszakerült, de én egészen bizonyos vagyok benne, hogy édes apa vette ki és nézegette.

− De hát ha úgy szereti, miért haragszik mégis annyira reá, hogy még a nevét sem szabad kimondanunk előtte már hat év óta.

− Hiszen tudod jól, már akkor is haragudott, mikor László, mint hadnagy, annyi könnyelmű adósságot csinált. Édes apának majdnem minden megtakarított pénze reá ment, mikor kifizette. Akkor László javulást fogadott és csakugyan egészen meg is változott. De alig egy év mulva kijelentette apának, hogy kilép a katonaságtól, mert egy vagyontalan leányt szeret és el akarja venni feleségül. Te még akkor kilenc éves kisleány voltál, alig emlékezhetsz édes apa bánatára és haragjára, de én emlékszem jól. Jaj, milyen heves jelenetek voltak apa és László között. Szegény apának borzasztó volt az a gondolat, hogy egyetlen fia ne legyen katona, miként ő is, meg nagyapa is volt. De László hajthatatlan maradt. Csakugyan ott hagyta a pályáját, elköltözött a városból, postatiszt lett és elvette feleségül azt a leányt, akit szeretett. Édes apa pedig attól kezdve úgy tekintette Lászlót, mintha meghalt volna. Megtiltotta nekünk, hogy a nevét is kimondjuk és hallani sem akart többet róla. A pénzt is, amit László negyedévenként küldött, hogy adósságát letörlessze, melyet apa érette fizetett, azon módon mindig a takarékpénztárba küldte az öreg Márton inassal. Jóformán csak onnan tudta apa, hogy László él és jól megy dolga. Most egy év óta azonban az adósság le van törlesztve s én jól veszem észre, hogy édes apa azóta nagyon nyugtalan s lelke mélyéből óhajtana valamit hallani Lászlóról.