Ripp Gábor

Kábulat

(részlet)

(...)

Egy fiatal lány ült a vezetőülésben, félig nyitott retiküllel az ölében, szemlátomást eszméletlenül. Blúza kigombolva, szőke haja a vállára omolva. Gyönyörű, dús haj volt, mégsem takarta el teljesen a szúrásnyomokat. A két apró sebből vékonyan csordogált a vér.

Ferinek első dolga volt jó nagyot szippantani a levegőből.

– Nem érzek semmit, a gáz elillant.

– Naná, majd a vámpír is belélegzi…

– Hátha immunis rá… Nos… amint láthatod, ő itt egy sorstársad, hasonló inzultáció érte, mint téged. Csak azt nem értem, hol van a… a… pasija?

– Láthatod, egyedül van.

– Igen, nyilván egymagában jött ide… málnázni. Ugyan már! Nem hiszem, hogy egy ilyen tuti nő esténként a kocsijában masztu… szóval, itt valami nagyon nem stimmel.

– Ezer oka lehet annak, hogy egy nő lehúzódik az útról, csupa-csupa női dolog, de most ne ezen morfondírozz, inkább próbáljuk meg észhez téríteni!

Az ifjú leányzó teljesen közömbösen fogadta Magdi gyengéd érintését, akkor sem reagált, amikor végigsimította a haját. Feri előkotort valahonnan egy papírzsebkendőt, felitatta, letörölgette vele a vért. A lány mindezt mozdulatlanul tűrte.

– Mennyi ideig hat az a szar? Mi meddig is szunyókáltunk?

– Sacc per kábé egy óra hosszat… Ő talán nagyobb adagot kapott. Mit csináljunk vele?

– Elvisszük a legközelebbi orvosi ügyeletre. Monoron biztos találunk ilyet. Egyikünk a Golffal megy, te pedig a Skodával.

– Igen, ez lesz a leghelyesebb. Micsoda? Na jó, legyen… Utána felkeressük a kapitányságot is?

– Természetesen. Rendszámunk továbbra sincs, de tárgyi, sőt személyi bizonyítékunk már van.

Amint az elkábított lánnyal szöszmötöltek, a szemükbe ötlött egy tárgy. Mégpedig nem más, mint egy toalett-légfrissítős flakon. A padlón hevert, alighanem az elkövető felejtette áldozata mellett. Feri óvatosan felemelte, megnézte jobbról-balról, majd Magdi kezébe nyomta.

– Te is úgy véled, hogy nem az eredeti összetételű szagtalanító van benne? Ez ám a perdöntő bizonyíték!

– Jó, jó, de mi a francnak kell összefogdosni? Tele lehet ujjlenyomattal…

– Ujjlenyomatok? Egy vámpírtól?

– A vámpíroknak tükörképük nincs, ujjlenyomatuk még lazán lehet… és hátha nem is igazi vámpír, csak úgy tesz, mintha az lenne… én azt mondom, minél előbb húzzunk el a fészkes fenébe, mert bármelyik pillanatban visszajöhet.

– Én az ő helyébe még ma megkísérelném a határátlépést. Ezért jó pár évig ülni fog.

– Hahaha. A vámpírokat nem szokás lesittelni, vagy ha mégsem vámpír, akkor meg felmentik agyhúgyhólyag címszóval.

– Jól van, tiplizzünk. Segíts!

Feri fél testét begyömöszölte az autóba, és megragadta az eszméletlen lány karját. Ám váratlanul horkantott egy nagyot, majd minden átmenet nélkül kitátotta a száját, és kidüllesztette a szemét. Lassan kinyomta magát az autóból, kiegyenesedett, és fogait csikorgatva fújtatott. Magdi értetlenkedve ráncolta össze a szemöldökét:

– Hahó? Minden oké?

Feri felelet gyanánt halkan nyöszörgött, majd merev mozdulatokkal elindult barátnője felé. Közben óriásit csapott öklével a motorháztetőre.

Magdi megrökönyödötten állt, nem tudta mire vélni partnere viselkedését.

– Mi a kórság van? Feriii!!!

A fiú homlokán verejtékcseppek tükröződtek, arcvonásai fájdalmas fintorba torzultak, zihálva kapkodott levegő után.

Amint Magdi mellé ért, a lány észrevette, hogy támadójuk, a vámpírfogú ismeretlen, Feri mögött ácsorog, és valamit szorongat a markában. Magdi nem látta tisztán a sötétben, inkább csak gyanította, hogy egy kisebbfajta szúróeszköz lehet.

Páni rémületében szólni és moccani sem bírt.

Kerekes Ferenc arckifejezésében ekkor gyors változás ment végbe. Eltűnt a torz grimasz, helyére elégedett, majdhogynem jókedvű mosoly ült ki. Laposakat pislogott Magdira, miközben komótosan forgatta a fejét, mint egy robotember, akit nemrég olajoztak.

Ellenfelük mozdulatlanul szobrozott a háttérben, mintegy türelmesen várva valamire. Olybá tűnt, egy színdarabot néz, amelyet ő koreografált és rendezett.

– Feri! Feri!!! – jött meg végre Magdi hangja, ám mindössze ennyire futotta tőle.

A megszólított személy továbbra is virgoncan hunyorgott az egyre jobban remegő lányra.

– Feriiii!

Feri szólásra nyitotta a száját, ám csak egy hideglelős nyöszörgés szaladt ki rajta. Ezután szorosan megmarkolta Magdi vállát, és ajkával lassan, de határozottan közeledni kezdett a nyakához.

– Feri… – nyöszörgött a lány, majd egyik pillanatról a másikra magához tért, és első reakció gyanánt lekevert neki két óriási pofont. Feri visszahőkölt, de a következő pillanatban újból megpróbálta birtokba venni Magdi nyakát.

Érthetetlen szavakat dünnyögve vicsorított. Magdinak határozottan úgy tűnt, hogy szemfogai minden túlzás nélkül legalább a triplájukra nőttek.

(...)