Holly Jackson

részlet

A szerzőtől korábban megjelent:
Jó kislányok kézikönyve gyilkossághoz

A fordítás alapjául szolgáló kiadás:
Holly Jackson: A Good Girl, Bad Blood
Egmont UK Limited, London, 2020

Fordította Horváth M. Zsanett

Originally published in English by Farshore, an imprint of HarperCollinsPublishers Ltd, The News Building, 1 London Bridge St, London, SE1 9GF under the title:
GOOD GIRL, BAD BLOOD

Copyright © Holly Jackson 2020
ranslation © 2022 Horváth M. Zsanett
Translated under licence from HarperCollins Publishers Ltd.
The author asserts the moral right to be acknowledged as the author of this work.
Magyar kiadás © 2022 Kolibri Kiadó, Budapest
A Kolibri Kiadó a Libri Könyvkiadó Kft. imprintje.
Illusztráció © Priscilla Coleman

ISBN 978 963 437 993 5

Felelős kiadó Pap Zoltán
Felelős szerkesztő Garamvölgyi Katalin
A szöveget gondozta Kalocsai Judit
Műszaki szerkesztő Széplaki Gyöngyi
A borítót az eredeti felhasználásával készítette Oláh Gábor

Elektronikus változat
eKönyv Magyarország Kft.
www.ekonyv.hu
Készítette Ambrose Montanus

Bennek
és minden arcának,
amit az elmúlt tíz év során
láttam

Előzmények
és következmények

Azt hiszed, felismernél egy gyilkost.

Másképp cseng a hazugság a szájából. A hangja alig változik, de mégis észlelhető: elmélyül, majd élessé, akadozóvá válik, a ködösítésen átvillan az igazság. Ezt hiszed, ugye? Mindenki azt hiszi, hogy felismerné a gyilkost. Pip mégsem ismerte fel.

„Igazi tragédia, ami vele történt.”

Vele szemben ült, belenézett a jóságos, szarkalábas szempárba, a telefonja minden hangot, szipogást, torokköszörülést rögzített. És Pip mindent elhitt, az utolsó szóig.

Végighúzta a kezét az egérpadon, és visszatekerte a hangfájlt.

„Igazi tragédia, ami vele történt.”

A hangszóróból újra felcsendült Elliot Ward hangja, betöltötte a sötét hálószobát és ott visszhangzott Pip fejében.

Stop. Klikk. Vissza.

„Igazi tragédia, ami vele történt.”

Százszor is meghallgatta. Sőt, ezerszer. Mégsem talált semmilyen árulkodó jelet, a hangszíne sem változott, amikor Elliot oda-vissza váltott hazugságról féligazságra. A férfi, akire azelőtt szinte apjaként tekintett. De végső soron Pip is hazudott, nem igaz? És hiába áltatja magát azzal, hogy csak a szeretteit akarta megvédeni, Elliot is ugyanezt hozta fel a saját védelmére. Pip elhessegette a fejében duruzsoló nyugtalanító hangot; már napvilágra került az igazság, legalábbis egy része, inkább ebbe kapaszkodott.

Tovább hallgatta a felvételt, most következett az a rész, amitől a haja is égnek állt.

„És mit gondol, Sal ölte meg Andie-t?” – kérdezte a saját hangja a múltból.

„… olyan szeretetre méltó fiú volt. Azonban a bizonyítékokat tekintve nem tudom elképzelni, hogy nem ő volt. Szóval, bármennyire is rossz érzés, de azt hiszem, neki kellett megölnie. Nincs más magyarázat…”

Kivágódott a szobaajtó.

– Mit csinálsz? – dörrent rá egy hang a jelenben, de kihallatszott belőle a mosoly, a hang tulajdonosa ugyanis pontosan tudta, hogy mivel foglalkozik a lány.

– Megijesztettél, Ravi – bosszankodott Pip, és az egérhez kapott, és leállította a hangfájlt. Ravinak igazán nem kéne hallania Elliot Ward hangját, soha többé.

– A sötétben kuksolsz és azt hallgatod, és kettőnk közül még én vagyok az ijesztő alak? – kérdezte Ravi, és felkapcsolta a lámpát. A sárga fény megcsillant a fiú sötét haján, amit hátrafésült a homlokából. Grimaszolt, amivel mindig meg tudta mosolyogtatni Pipet, még most is, mert képtelenség volt ellenállni neki.

A lány ellökte magát az íróasztaltól.

– Hogy jutottál be egyáltalán?

– A szüleid épp indulni készültek Joshsal és egy jóképű citromos pitével.

– Ó, tényleg! – bólogatott Pip. – Az új szomszédokat üdvözlik. Most költözött be egy fiatal pár Chenék házába. Anya ütötte nyélbe az üzletet. A Green házaspár… vagy talán Brown? Nem emlékszem.

Furcsa volt belegondolni, hogy új család veszi birtokba azt a házat, új életek bontakoznak ki a régi falak között. Pip barátja, Zach Chen már akkor is itt élt, négy házzal lejjebb, amikor Pip ötévesen ideköltözött. Nem volt végleges a búcsú; mindennap találkoztak Zachkel az iskolában, de a fiú szülei úgy döntöttek, hogy nem tudják ebben a városban folytatni az életüket, főleg a nagy hűhó után. Pip le merte volna fogadni, hogy őt tekintik a nagy hűhó főkolomposának.

– Mellesleg fél nyolcra megyünk vacsorázni – jegyezte meg Ravi sután.

Pip felpillantott. A fiú a legjobb ingét viselte, betűrte a nadrágjába, és… csak nem új cipőt húzott? Amikor Ravi közelebb lépett, arcvíz illata csiklandozta a lány orrát; ám a fiú ekkor megtorpant, nem csókolta meg Pip homlokát, nem túrt a hajába. Ehelyett leült az ágyra és malmozni kezdett.

– Ami azt jelenti, hogy majdnem két órával korábban jöttél. – Pip elmosolyodott.

– I… igen. – Ravi köhintett.

Miért jött zavarba? Valentin-nap volt, az első, amióta megismerkedtek, és Ravi asztalt foglalt a Szirénben, kint, a város szélén. Pip legjobb barátnője, Cara meg volt győződve arról, hogy Ravi ma este megkéri a lányt, hogy legyen a barátnője. Ide a rozsdás bökőt, mondta. Pipnek remegni kezdett a gyomra a gondolattól, és forróság öntötte el a mellkasát. Persze lehet, hogy erről szó sincs: Sal szülinapja is Valentin-napra esik. Ravi bátyja ma töltené be a huszonnégyet, ha túlélte volna a tizennyolcadik évét.

– Meddig jutottál? – kérdezte Ravi, és a laptop felé biccentett, melynek képernyőjét hegyes, kék tüskékkel rajzolta tele az Audacity hangszerkesztő program. Az egész sztori azokban a vékony, kék vonalakban rejlett. Pip projektje a kezdettől egészen a befejezésig; minden hazugság, minden titok. Némelyik Pipé.

– Kész van – válaszolta Pip, és lepillantott az új USB-s mikrofonra. – Végeztem. Hat epizód. Egy-két telefonos interjúra rá kellett szabadítanom a zajszűrőt az élvezhetőbb minőségért, de elkészült.

A mikrofon mellett egy zöld műanyag mappában voltak a hozzájárulási nyilatkozatok, amiket mindenkinek postázott. Aláírták és visszaküldték, ezzel engedélyezve az interjúk közzétételét a podcastban. Még Elliot Ward is aláírt egyet a börtöncellájában. Csupán ketten utasították vissza: Stanley Forbes a helyi laptól, és persze Max Hastings. Az ő hangjuk azonban nem is kellett a sztorihoz; Pip a saját kutatási naplója részleteivel töltötte ki a hézagokat, a saját felolvasásában.

– Máris végeztél? – csodálkozott Ravi, noha igazán nem kellett volna meglepődnie. Jól ismerte a lányt, talán jobban, mint bárki más.

Pip alig két hete állt ki a gimnázium nagytermében, hogy mindenkinek beszámoljon a történtekről. A sajtó azonban elferdítette a sztorit; még most is ragaszkodtak a saját verziójukhoz, mert az egyszerűbb és kényelmesebb volt. Pedig az Andie Bell-ügyet sok mindennek lehet nevezni, csak kényelmesnek nem.

– Ha jól akarsz csinálni valamit, akkor magadnak kell véghez vinned – jegyezte meg Pip, és tekintete végigfutott a cikcakkos hangsávon. Jelen pillanatban nem tudta eldönteni, hogy ez valaminek a kezdete vagy a vége. Csak azt tudta, hogy ő melyiket szeretné.

– Na és most? – kérdezte Ravi.

– Exportálom az epizódfájlokat, feltöltöm őket a SoundCloudra heti egyepizódos időzítéssel, majd átmásolom az RSS-csatorna linkjét a podcast szolgáltatókhoz, mint az iTunes és a Stitcher. De még nem végeztem mindennel – magyarázta a lány. – Fel kell vennem az intrót erre a főcímdalra, amit az Audio Jungle-ön találtam. Az intróhoz azonban szükség lesz egy címre.

– Aha! – Ravi hátradőlt az ágyon. – Szóval még mindig nincs címünk, lady Fitz-Amobi?

– Nincs bizony – válaszolta Pip. – De már leszűkítettem a kört három jelöltre.

– Halljuk! – biztatta a fiú.

– Inkább nem, úgyis kigúnyolsz.

– Hová gondolsz! – tiltakozott a fiú őszintén, röpke mosollyal az arcán.

– Hát jó. – Pip a jegyzeteire lesett. – Az első: A félresiklott igazságszolgáltatás nyomában. Mi a… Ravi, látom, hogy röhögsz.

– Csak ásítottam, becsszóra!

– Nos, akkor a másodiktól se leszel elragadtatva, ugyanis így szól: Egy lezárt ügy: Az Andie Bell-akta… Ravi, hagyd abba!

– Mi…? Sajnálom, nem tehetek róla. – A fiú úgy kacagott, hogy potyogtak a könnyei. – Csak ugye… a sok jó tulajdonságod ellenére, Pip, egyvalami hiányzik belőled…

– Hiányzik? – A lány megpördült, és szúrósan nézett Ravi szemébe. – Hiányzik belőlem valami?

– Igen – bólintott a fiú, és a lány villámló szemébe nézett. – A rámenősség. Mondhatni, szinte egyáltalán nem vagy az, Pip.

– Egy frászt nem vagyok az.

– Vonzani akarod a hallgatókat, felcsigázni őket. Legyen a címben olyan szó, mint „gyilkos” vagy „halott”.

– De az olyan szenzációhajhász!

– És pontosan erre van szükség ahhoz, hogy az emberek végig is hallgassák – magyarázta a fiú.

– De a címjavaslataim pontosak és…

– Dögunalmasak?

Pip hozzávágott egy sárga szövegkiemelőt.

– Olyan cím kell, ami rímel vagy alliterál. Valami, ami elég…

– Rámenős? – kérdezte Pip Ravi hangját utánozva. – Akkor mondj jobbat!

– Bűn-tények… – gondolkodott hangosan Ravi. – Nem. Ó, Little Kilton… esetleg Little Kill Town.

– Brr, na ne! – fanyalgott Pip.

– Igazad van. – Ravi felpattant és fel-alá járkált. – Ami egyedivé teszi, az te vagy. Egy tizenhét éves lány, aki megold egy ügyet, amit a rendőrség rég lezártnak tekint. És mi vagy te? – Hunyorogva nézett Pipre.

– Mint kiderült, nem vagyok elég rámenős – dünnyögte a lány színlelt bosszúsággal.

– Egy diák – gondolkodott hangosan Ravi. – Egy lány. Egy projekt. Ó, mit szólnál a Halálos házi feladathoz?

– Inkább ne.

– Oké… – A fiú az ajkába harapott, mire Pipnek újra remegni kezdett a gyomra. – Tehát, valami gyilkos vagy halott. Te pedig Pip vagy, egy diáklány, aki ért a… basszus! – kiáltott fel váratlanul, és a homlokára csapott. – Megvan!

– Mi? – kérdezte Pip.

– Tutira megvan – ismételte Ravi, aki mérhetetlenül meg volt elégedve magával.

– Na, mondd már!

– Jó kislányok kézikönyve gyilkossághoz.

– Neeeee! – Pip elképedten rázta a fejét. – Ez irtó gáz, túl erőltetett.

– Te meg miről beszélsz? Tökéletes!

– Jó kislány? – méltatlankodott Pip. – Két hét múlva tizennyolc leszek; nem vagyok hajlandó hozzájárulni a saját infantilizálásomhoz.

– Jó kislányok kézikönyve gyilkossághoz – ismételte Ravi mélyen zengő hangon, mint valami narrátor, és felállította Pipet a székről, majd magához húzta.

– Nem – ingatta a fejét a lány.

– De – makacskodott a fiú, miközben Pip derekára tette a kezét és végigsimított az oldalán.

– Szó sem lehet róla!

Tartalom

Előzmények és következmények

Egy hónappal később

Csütörtök

Egy

Kettő

Péntek

Három

Szombat

Négy

Öt

Hat

Hét

Nyolc

Vasárnap – Az eltűnés második napja

Kilenc

Tíz

Tizenegy

Tizenkettő

Tizenhárom

Tizennégy

Tizenöt

Hétfő – Az eltűnés harmadik napja

Tizenhat

Tizenhét

Tizennyolc

Tizenkilenc

Kedd – Az eltűnés negyedik napja

Húsz

Huszonegy

Huszonkettő

Huszonhárom

Huszonnégy

Szerda – Az eltűnés ötödik napja

Huszonöt

Huszonhat

Csütörtök – Az eltűnés hatodik napja

Huszonhét

Huszonnyolc

Huszonkilenc

Harminc

Harmincegy

Harminckettő

Harminchárom

Péntek – Az eltűnés hetedik napja

Harmincnégy

Harmincöt

Harminchat

Harminchét

Harmincnyolc

Harminckilenc

Negyven

Negyvenegy

Vasárnap – Tizenhat nappal később

Negyvenkettő

Szombat – Hat nappal később

Negyvenhárom

Köszönetnyilvánítás

A szerzőről

Forgalmazza:
eKönyv Magyarország Kft.
www.ekonyv.hu

Felhasznált betűtípusok
IM Fell English – SIL Open Font License
Jost – SIL Open Font License
Noto Serif – Apache License 2.0
Open Sans – SIL Open Font License