Oláh K. Tamás

KIFULLADÁS
UTÁN

Versek

Bezzeg Gyula fotóival.

© Oláh K. Tamás, 2022
© Bezzeg Gyula, 2022
© Forum, 2022

La Collectionneuse

(Éric Rohmer, 1967)

„Könyvek szállnak – a szél majd
szétlapozza arcodat.”

és aztán nyitva hagytam ezt is
ahogy éjjelre a szobák ablakait szokás
hogy átmossa terüket a huzat
az éjfél utáni légnyomás

egyre nőtt
nagyobb lett a táv az időben
áthatolhatatlan és reménytelen
de mégis nyitva maradt
a körteszín lapok kénytelen
peregtek saját súlyuk alatt

*

nekitámaszkodtam
a délután törzsének
míg haydée újabb fiúkat
hívott fel magához
széttárta a zsalugátert
és sápadt combjait
szemfestékét beledörzsölte
kemény arcélükbe
az egyre mélyülő légvételeket
magukba zárták a terméskőfalak
nem szabadultak többé
aztán mindannyian lesétáltak
az emeletről
mozdulatlanná kövezték
a bizonytalanságot
kabócák sercegtek a napon
akár szapora tűzön a sovány állati hús
és a nyárban elgondolhatatlanul messzire
került a nyár
marienbadban fürdik

*

az ég most sűrű tenger
millió rövidke ecsetvonásból
egyedül bámulom az
utcákra zuhanó vizet
mellkasom befelé hallgató ház
homlokom összetépett freskó

*

haydée könnyű vacsorát főz
bőre száraz tettei némák
körméig szívja a cigarettát
szétszálazza magából a szépet

QU’EST-CE QUE C’EST DÉGUEULASSE?

párizsi elégia

„Utazni annyi, mint egy kicsit meghalni.”

most még minden rendben van
a következő villanásig
elloptuk ezt a nyarat is
mint bűzlő koldus a kenyeret
neki ennie kell
nekünk aludnunk
néhány napot
a tömött fényű
zsírosra hízott nyár
még bomlik a gyomrunkban

a montmartre forró
malomlapátjai