Kisfaludy György

A teremtés
üzenete

Kis útikalauz a mindenséghez

részlet

© Kisfaludy György, 1991

A kutatási munkákat az ALL Kisszövetkezet finanszírozta.

Számítógépes animáció, 3D grafika:
Kása Zsolt és Kristóf Attila
Szerkesztette: Kertész P. Balázs

ISBN 978 615 01 4285 2

Elektronikus változat: Ambrose Montanus
2022

Előszó

Az elmúlt évezredekben a nagy világvallások kialakulása jelentette az emberiség számára a fejlődés, a változás fő mozgatóit. A vallások emberek millióinak gondolkodását, viselkedését, sorsát határozták meg, s jelentőségük a mai napig sem csökken. A legnagyobb példányszámban olvasott könyvek – vallási tartalmúak – a Biblia, a Korán vagy a Mahabharata.

Ebben az évezredben, különösen most a vége felé, a technikai civilizáció kialakulása vált érezhetővé, letagadhatatlan fontosságúvá, s ennek fő mozgató rugója a természettudomány. Úgy néz ki, vagy úgy nézett ki, hogy vallás és tudomány nem keveredik. A vallások tele vannak ellentmondásokkal, elfogadásuk hit és nem bizonyítékok, mérések kérdése. A természettudomány gyökeresen eltér ebben a vallástól, mert bizonyításra és nem hitre épül.

A vallásoknak persze megvannak a maguk prófétái, papjai, vértanúi, hittel és tűzzel, vagy konformistán és rosszul szóló munkásai, hirdetői. A tudománynak is megvannak a maga prófétái, vértanúi és hirdetői, jók, rosszak egyaránt. A vallás és tudomány közös vonása, hogy akkor jó, ha az emberek életét szolgálja, jobbá nemesebbé, tartalmassá teszi azt. S akkor rossz a vallás, ha gyűlöletet, intoleranciát szít. És akkor rossz a tudomány, ha nem a valósággal foglalkozik, vagy letagadja azt.

Mindezt azért kellett megemlíteni, mert ez a könyv talán a legfontosabb gondolatsor, amit tudományról valaha is írtak s számos lényeges helyen ugyanazokat a kérdéseket érinti, amelyek a vallások kiinduló tételei. Ez a könyv egységes képet ad a világ keletkezéséről, az anyag mibenlétéről és szerkezetéről, fejlődéséről, az élet kialakulásáról, s annak legfontosabb kérdéseiről. Nem fog kisebb ellenérzéseket és indulatokat kiváltani, mint a fő vallások kialakulásakor az új tanok hirdetői.

Itt mégis az állítások nagy része ellenőrizhető, nem hit kérdése. Az itt leírt világkép olyan jelenségeket egyszerűen, természetesen magyarázni tud, amelyek a jelenlegi tudományban elhallgatandó, tiltott eretnekségnek számítanak. És ez a vízválasztó – mert az elméletek közül mindig az a jobb, amelyik minél egyszerűbben, minél több jelenséget le tud írni.

A bolygók mozgását úgy is leírhatjuk, ahogy látjuk: úgy, hogy a Föld körül keringenek bonyolult hurkokat leírva. Leírhatjuk persze olyan eretnek módon is, hogy nem a Föld, hanem a Nap van a középpontban és ekkor, ami eddig bonyolult volt és logikátlannak tűnt, hirtelen egyszerű és érthető lesz. Ilyen az itt leírt modell is. Miután megértjük, hirtelen megvilágosodik sok olyan dolog, ami eddig érthetetlennek, összefüggéstelennek, vagy zavarosnak tűnt. Nem lesz egymástól szinte független az elemi részecskék fizikája és a biológia, vagy az agyműködés mechanizmusa. Szép egységes kép tárul elénk; a természet igazi mozgatórugóit látjuk meg. Ez a kis könyv persze nem ad feleletet minden részkérdésre, ez nem is lehet célja. A feladata az, hogy egységes világképet mutasson, s azon túlmenően az új – eddig legfeljebb kevesek által sejtett – lehetőségeket felvillantsa.

A természettudomány ma még tele van alig ismert, elhallgatott, szőnyeg alá sepert tapasztalatokkal, amelyek mind-mind megkérdőjelezik a ma uralkodó, eléggé mechanisztikus felfogást. Ezek az agyonhallgatott dolgok mind egy tőről fakadnak: megkérdőjelezik a térről és időről alkotott – dogmaként kezelt – felfogásunkat. A gömbvillám, a teleportáció arról árulkodik, hogy nem olyan a tér szerkezete, mint amilyennek eddig gondoltuk. A prekogníció – a későbbi események előre tudása – világosan mutatja, hogy baj van az időről alkotott felfogásunkkal is.

Ez a könyv végre a helyére teszi a dolgokat, szűnni kezd az ellentmondásokkal teli zűrzavar a tudományban. Mondhatnánk, hogy ez nem az átlagember, hanem egy kis létszámú kutatóréteg gondja, csakhogy eddig már sokszor bebizonyosodott, hogy semmi sem olyan fontos a gyakorlatban, mint egy jó elmélet. Ez az elmélet lehetővé teszi a gravitációs hullámokon alapuló, irányítható, zavarmentes kommunikációs szerkezetek építését, antigravitációs hajtóművek elkészítését, számos – ma még nehezen gyógyítható – betegség leküzdését, távoli égitestekre való viszonylag egyszerű utazást, új, veszélytelen, a környezetre nem káros energiatermelési módok kialakítását, új módon működő számítógépek, robotok elkészítését, különleges anyagok és gyártási technológiák új sorát, és megannyi olyan dolgot, amit még a sci-fi írók sem tudtak elképzelni. Ez persze nem hullik ingyen, és azonnal az ölünkbe, ehhez előbb meg kell tanulni az új ABC-t, s ez a könyv az. Külön érdekessége a könyvnek az a néhány rész, ahol látszik, hogy ez az új tudás nagyon régi. Én magam is láttam néhány olyan ábrát és építményt – Irakban, Japánban, Indiában, Iránban – amelyek időfizikai ábrákat tartalmaznak, de ekkor még úgy gondoltam, hogy mindez véletlen csupán. Látni fogjuk, hogy a régi – szentként tisztelt – írásokban s a hagyományokban milyen sok igazság van, és azt is, hogy ebből sok eltorzult, elfelejtődött az idők folyamán.

Itt az idő tehát, hogy újra tanuljuk az idő fizikáját. Nem lesz könnyű olvasmány, nem lesz elég egyszer elolvasni, minden mondatot külön, gondosan meg kell rágni, de nem mindennapian érdekes olvasmányt tartunk a kezünkben. Ez az út a kultúra felé vezet, amely más civilizációkban valószínűleg már régóta ismert.

Egely György

ÍGY TÖRTÉNT HOLNAPUTÁN
Bevezetés az idő fizikájába

1. A mindenség felé

Teremtsük meg a mindenséget! Nem éppen szerény vállalkozás, de az egyedül lehetséges.

Az emberiség régóta vágyik megismerni a mindenség rendszerét megteremtő törvényeket, megismerni azokat a szabályokat, melyek egységes logika alapján kínálnak magyarázatot a mikro- és makrovilág valamennyi tapasztalt és kiszámított jelenségére.

A jelenleg elfogadott és tanított tézisek azonban a legkevésbé sem felelnek meg ennek a kritériumnak. E szellemi közforgalomban keringő törvények valójában nem általános érvényűek, nem alkalmazhatók a tudomány és az élet egészére, noha a tapasztalat mind gyakrabban, és egyre erőteljesebb jelekkel figyelmeztet az egyetemes szemlélet égető fontosságára.

Haladéktalanul ki kell dolgoznunk az egységes, logikus, általánosan érvényes világképet, ami kivezető utat nyithat a halmozódó válságjelenségekből.

Mindenekelőtt ez a célkitűzés vezérelt, mikor úgy döntöttünk, hogy közreadjuk nézeteinket és kutatásaink egyes eredményeit, a közérthetőség kedvéért egyszerűsített, de értelmében csorbítatlan formában.

2. Az idő filozófiája

Ebben a formájában könyvünk elsősorban filozófiának tekinthető, mint egységes, a világ jelenségeit alapvetően, azokat átfogóan tárgyaló logikai építmény. Az időfizikai elmélet tudományosnak nevezhető leírása matematikai úton, és a kísérletek részletes lejegyzésével történik – egy másik, a szakmai körök számára készült publikációban.

Esetünkben a „filozófia” minősítés nem egy tetszőlegesen választható felfogást jelent a sok közül, világképe nem pusztán a megnevezések másféleségében nyilvánul meg, nem egyszerűen a korábban alkalmazottaktól eltérő szemléletmódból következik világképe.

De; biztos alapra lelve a leírt törvényszerűségek és folyamatok messzemenően áthatják életünket, megismerésük és birtokba vételük pedig a tényleges lehetőségek végtelenségét tárják ki az ember előtt – a személyes lehetőségek végtelenségét is!

Leírásunk nem tartalmaz matematikai levezetéseket, a szükségesnél több szakkifejezést, vagy a nagyközönség számára átláthatatlan részleteket. Arra törekedtünk, hogy a hipotézisrendszer – amely tudományosan csak bonyolult és szokatlan matematikai apparátussal jeleníthető meg – a lehető legáltalánosabban felhasználható formában kerüljön az olvasók elé.

A bőség zavarával küszködtünk; ez annál jobban érezhető, minél összetettebb szerveződési formák leírására vállalkoztunk. Ennek az a felismerés az oka, hogy munkahipotézisünk minden gyakorlati kísérlet, alkalmazott jelenségmagyarázat esetén nyilvánvaló, és más megokolással helyettesíthetetlen megoldást kínált, újabb és újabb utakat nyitva kutatásaink előtt.

Olyan logikai feltárásba fogtunk, amelynek el kellett vezetnie az anyag mibenlétének megértéséhez. Egyfajta alaphoz, ami lehetővé teszi egy valóban új és egységesen érvényes felépítmény kialakítását. Arra törekedtünk, hogy olyan általános érvényű megoldást találjunk, amely nem igényel külön-külön törvényeket az elemi részecskék, a mechanika, a biológia és ismét mást az „égi mechanika” jellemzésére.

3. A csőd civilizációja

Mindenekelőtt szögezzük le: civilizációban élünk. Ez lesújtó tény!

Különböztessük meg jól: Nem kultúra – civilizáció!

Minden korban minden kultúra a teljességgel igyekszik kapcsolatot teremteni; a civilizáció önmagát tekinti a teljességnek. Azt a civilizációt, az európai típusú amerikanizált civilizációt, melyben élünk, egyetlen jelzővel is kimerítően jellemezhetjük: terjeszkedő.

Az expanzív jelleg ennek a civilizációnak az egyetlen mozgatórugója, és végső célja. Ez az, amivel mindent pótolni vél, ami a mindenségben rajta kívül áll, és amit elpusztítani képtelen (bár kétségkívül leleményesen pusztít).

A terjeszkedés azonban nem jelent kiutat, nem kínál megoldást a halmozódó válságra, amit maga idézett elő. A mezőgazdaságban, az iparban és napi életünkben használt vegyszerek tömege, az ipari, vegyi úton előállított, uniformizált egészségromboló élelmiszerek, a veszélyes, és a természetben elbomlani képtelen hulladékok, a felelőtlenül megépített, és mindenképpen sugárzó hulladékot termelő atomreaktorok, a kőolajszármazékok égéstermékei, a rák, az AIDS, a beszűkült életek, melyek során az ember csak mint termelő és fogyasztó szerepel – mindez nem megoldható a „még többet, még gyorsabban!” szemlélettel.

Csak a csőd lesz még több és még gyorsabb!

Ez a civilizáció világunk ellenére, és nem vele együttműködve, csak rombolva és nem igazodva, csak terjeszkedve és nem önmagával és a mindenséggel egyensúlyba kerülve képes létezni.

Az időfizika új lehetőséget kínál a világ használatba vételére. Azzal, hogy magyarázatot ad az elemi parány, az élet és a mindenség mibenlétére, megnyitja az utat más, de itt és most ténylegesen ható szférák felé.

4. A csőd fizikája

Megvizsgáltuk a fizika korunkban alkalmazott megoldásait, és arra a meggyőződésre jutottunk, hogy fizikai világképünk kórosan megmerevedett, elveszítette egészséges rugalmasságát. A régi vágású intuitív filozófia merészen szárnyaló, bár időnként alázuhanó, máskor viszont az egeket súroló egyéniségei mára totyogó öregurakká lettek.

Korunk tudományát sújtó tendencia az is, hogy hiányzik belőle az egységes filozófia összetartó ereje; bizonyosság híján nem is lehet másként. Úgy tapasztaltuk, hogy az anyagelvűség múlt századi, helyenként akár kétezer éves – és alapvetően téves – gondolatai mindmáig élőként, érvényesnek elfogadottként uralkodnak.

Civilizációnknak a világról alkotott képe már az alaptézisek felállításában is elhibázott, ezért nem tud érdemben előbbre jutni az Univerzum valódi alapkérdéseinek megválaszolása terén. Az elemi részecskék világa még mindig elérhetetlen, annak ellenére, hogy már ismerjük duális, hullám-korpuszkula természetüket.

Egyes fizikusok szerint pontosan ez a kettősség az oka a „megtudhatatlannak”, ezért kell a megismerhetetlenség tartományában maradnia.

A gravitációt időről-időre részecskék áradatával igyekeznek megmagyarázni. Csakhogy ebben az esetben a fekete lyukat – amely szorosan egymás mellé kényszerült neutronokból álló, iszonyúan nagy tömegű, magába roskadt égitest – el sem hagyhatná a tömegjelensége!

Olvashattunk már ezeknek a szupercsillagoknak a belsejében uralkodó irtózatos forróságról is – ám ha a fény és a hő elektromágneses hullám, akkor hogyan is keletkezhet ilyesmi efféle „szuperpakolt” környezetben, ahol nincs és nem is lehet semmiféle elektronpálya? A fekete lyuknak belül abszolút hidegnek kellene lennie!

A gravitációt egy homokszem, vagy akár egy elektron is kelti (hiszen tömege van), hogyan gondolhat hát bárki igen lassú rezgésű hullámokra, és kilométeres lézeres detektorokra, amik ezt majd érzékelni fogják? (Mennyi is lehet egy proton vagy egy elektron sajátfrekvenciája ha gondolatban megcsengetjük? Hi!)

Az teljesen bizonyos, hogy a részecskék által keltett tömeghullámok (ha vannak ilyenek) csakis nagyon magas rezgésszámúak lehetnek, és mivel minden anyag ilyenekből épül fel, logikátlan következtetés lassú rezgéseket feltételezni (mint például Weber tette). A gravitációs hullámok évtizedek óta izgatják a fizikusok és az érdeklődő kívülállók fantáziáját. Ugyanez a helyzet az éter létével vagy nemlétével is.

A tudományok menthetetlenül elszakadtak egymástól, és ezen az sem segít, hogy ha már túlzottan mély egy-egy szakadék a tudományágak között, akkor köztes tudományok jönnek létre, afféle barkácsolt hídként. Az információ erdeje olyan járhatatlan őserdővé vált, amiben még a legjobb szakemberek számára sem adatott meg a tisztánlátás képessége.

Nem a „sok az eszkimó és kevés a fóka” állapot állt elő a tudományos életben, hanem a „nem látja az eszkimó az eszkimótól a fókát” állapot. Korunkban a tudományt nem az igazsága, a módszere, a tárgya teszi tudománnyá – hanem egy elvonatkoztatott, elsősorban társadalmi elvárások és pozíciók diktálta kritériumrendszer kielégítése.

5. Miért az idő?

Ebből a könyvből kiviláglik, hogy az eddigi részecskecentrikus gondolatmenetek helyett mi egy hullámcentrikus megoldást tartunk járható útnak, melyben az anyag továbbra is megőrzi duális természetét, ám az eddigi transzverzális – lásd: de Broglie – elgondolások helyett egy terjedő, spirálisan csavarodott elemi terekből álló térrendszerre kell áttérni. Innen aztán töretlenül lehet továbblépni az Univerzum kezdeteinek, és mindent átható törvényeinek megértése felé.

A fizikusokat már régóta foglalkoztatja a negyedik dimenzió és a negyedik térdimenzió.

Nyilvánvaló, hogy a tér és az idő elválaszthatatlanok, hiszen semmiféle mozgást, fizikai vagy kémiai folyamatot, magát a létezést sem lehet tér vagy idő nélkül elképzelni a valóságban; már egyetlen atom is értelmezhetetlenné válik, ha megállítjuk mozgását a térben vagy az időben.

De ha meg is tudnánk állítani a térben, létezése az időben akkor is leírhatatlanul bonyolult sokaság maradna.

A négy dimenziós téridő nem volt elegendő a proton leírásához, ezért – például – 24 dimenziós rendszerterekben is igyekezték meghatározni a proton viselkedésterét. Ez csak többé, de inkább kevésbé volt jellemző egy valódi proton viselkedésterére.

A három dimenzió vagy a Minkowski-tér x, y, z, ct (három térkiterjedés, valamint a rendszer origójából folyamatosan, fénysebességgel, gömbhéjszerűen táguló idődimenzió) dimenziórendszere tehát egyetlen proton leírásához is kevés, és kétségtelen a további dimenziók szükségessége. Az ilyen tér nem eléggé manipulatív, ennélfogva nem lehet benne leírni és megbízhatóan értelmezni a gyakorlatban tapasztalt és mért jelenségeket.

A Minkowski-tér szférikus időtere mégis helyes alapelgondolás. Mi is felhasználjuk kiindulási tézisként, és ebből építjük fel a Minkowski-térnél sokkal bonyolultabb félspinű teret, az energiát és az anyagot.

A hagyományos térdimenziók kevésnek bizonyultak a tapasztalt és mért események matematikai jellemzéséhez is. Vegyük tehát szemügyre a térhez hasonló, vagy a tér három dimenziójához elválaszthatatlanul kapcsolódó negyediket, az idő dimenzióját!

Az idő hol túlságosan magától értetődőnek látszott, hol még a térnél is misztikusabbnak tűnt; mint ilyent, mostohagyermekként is kezelte a fizika.

Ezen az állapoton csak a téridő fogalmának bevezetése enyhített némileg, de egyúttal elszakította az emberiség túlnyomó többségét a fizika megértésének a lehetőségétől is, úgyhogy az egy szűk szakmai kör kiváltsága lett.

Egy átlagos honpolgár számára az egyes tudományágakban elburjánzott megnevező terminológiák is nyomasztó és áthághatatlan falként tornyosulnak, de ezek összefüggési rendszerének felfogása és követése még egy átlagtudós számára is egész bizonyosan lehetetlen.

Az idővel foglalkozó klasszikus teóriák némelyikében fel lehet fedezni logikus gondolatmenetet, de mint önálló világkép – vagy mint annak alaptézisei – ezek sem feleltek meg az általánosság követelményének. Ennek ellenére kell lennie logikai kiútnak, hiszen a Világegyetem minden kétséget kizáróan itt működik, kering, örvénylik bennünk és körülöttünk.

A modern fizika „húr”-elméletének szuperstringjei kitörési irányt sejtettek az idő értelmezésének zsákutcájából és felcsillantották az időfizika reményét; ám ezzel a megközelítéssel sem lehetett megnyugtató módon feltárni az idő valódi szerkezetét. A lenyűgözően szellemes matematikai levezetések csak eszközök lehetnek, és nem pótolják minden kutatás egyetlen lehetséges alapját: hogy tudjuk, mi az, amit keresünk. Az időnek ezen a módon való elképzelése is egy, a valós világhoz szervesen nem köthető kuriózum, a tudósok „magánügye” maradt.

Kétségtelen, hogy időfizikánk sok eleme megtalálható a modern fizika feltevései és kutatási eredményei között; mindezidáig azonban nem került sor egységes rendszerbe illesztésükre.

Charon francia fizikus már a hetvenes évek elején rájött arra, hogy a proton belsejében furcsa, a múlt felé tendáló, ciklikusan önismétlő, iszonyúan magas fordulatszámon keringő (1024 hertz!) téridő-struktúra található; azaz leginkább transzcendensként felfogható elemekből épül fel. Azt is feltételezte, hogy a fotonok közvetítésével a Világegyetem minden információja a részecskék belsejében kavarog.

Más kutatók igen rövid – a proton méreteivel összemérhető – hullámhosszú rezgésekkel vizsgálták a proton térbeli elrendeződését, és sikerült is téridő mikrostruktúrákat kimutatniuk a proton belsejében (és semmi mást). Ebben a jelenségben a kvarkok létének a bizonyítékát vélték felfedezni (és már osztottak is érte fizikai Nobel-díjat).

Ez az út azonban zsákutca. Kísérletileg ugyan bizonyított a mikrostruktúra létezése, de az is kezd világossá válni, hogy az anyagi részecskékben nincs semmiféle még kisebb, tovább osztható, megfogható objektum. A korpuszkula nem holmi golyócska, ami még kisebb golyócskákból épül fel…

Miből is épül fel az anyag, és vajon keletkezhet-e, vagy mindig is létezett?

Mi az, ami mindezt koordinálhatja?

Mi lehet á kiindulási princípium?

Egyáltalán, lehet-e olyan törvényeket megalkotni, amelyek nyitottak, és olyan általános igazságokat takarnak, amelyek egyaránt érvényesek az atomi világban, a biológiában és amelyeknek engedelmeskednek a galaxisok is?

Hogyan és milyen hatásra osztódik a sejt?

Mi is az élet oka és koordinátora?

Van-e éter?

Mi is a változó vegyérték?

Mi az energia, hol van, és hogyan működik?

Hogyan működik az agyunk, és milyen módon képes korlátlan mennyiségű információt tárolni?

Megannyi megválaszolandó alapkérdés! Nem túl sok – a technika és a tudomány diadalútjának korában?

6. Üzenet az évezredek mélyéről

Munkánk során meghökkenve találkoztunk olyan jelekkel, melyek arra utalnak, hogy évezredekkel ezelőtt már ismert volt a világ lényege, kész a matematikája, alkalmazott az elve – az általunk önállóan kidogozott időfizikai rendszer az évezredek mélyéről köszönt ránk!

Eleinte – természetesen – véletlennek tekintettük az egyezéseket: hogy a közérthetőség igényével, keservesen megalkotott jelenségmagyarázatunkat az anyag születéséről szinte szó szerint olvashattuk később a titkos védikus tanítások, az upanisádok szövegében; hogy egy alapfüggvény betáplálásakor a számítógép a közismert jin-jang szimbólumot rajzolta a monitorra… És a „véletlenek” sorra követték egymást. Hogy csak néhányat említsünk ezek közül:

Az emberiség első írásos emlékeinek egyike, a 3500 éves kínai jóskönyv, „A Változás Könyve”. Sokan könnyedén maszlagnak minősítik egy kézlegyintéssel; csakhogy nem lehetett nem észrevennünk néhány igencsak elgondolkoztató tényezőt ebben a magyarul is megjelent könyvben!

Nevezetesen a kettes számrendszert, ennek is a nyolcas számrendszerbeli interpretációját. A jint (női lényegűt) jelentő megszakított, és jangot (férfi lényegűt) jelentő folyamatos vonalakból álló trigramok – számok! (Azzal a kis tévedéssel is találkoztunk itt, hogy az eredeti számok egy kívülálló kezében 0-7 helyett 1-8-ra változtak, de csak a 2. ábrán.)

Ez már önmagában is meglepő; a kettes számrendszer a számítógép nyelve! A csak 0-ból és 1-ből álló hosszú számsorok alkalmazása nem az emberi gondolkozásmód és memória eszköze.

De ugyanitt még különösebb jelzésre is bukkantunk!

A könyv egykori szerzője jelöli a paritást is („odd-even”). Azzal a különbséggel, hogy apafivér (hímnemű), anya-nővér (nőnemű) terminológiákat használ paritásbit gyanánt!

A számítástechnikában járatosak már értik, a járatlanoknak elmondjuk: a paritásvizsgálat kifejezetten a számítástechnika szülötte. Használata csakis akkor szükséges, ha kettes számrendszerű adatokat továbbítunk, és ellenőrizni akarjuk a célállomásra érkezett adatok hibátlanságát. (Ha netán mégis számolunk kettes számrendszerben – papíron, ceruzával – soha nem vizsgálunk paritást. Ez kizárólag a számítógépes adatvédelem módszere.)

És máris itt az újabb rejtélyes mozzanat: az égtájak oktális – nyolcas számrendszerű – elnevezése és átírása kettes számrendszerbe. Ki adhatott három és félezer évvel ezelőtt olyan utasítást egy lovas futárnak, hogy menjen 010-nek, vagy 001-nek?! Ilyen kódot legfeljebb egy számítógéppel vezérelt repülőszerkezet érthetett volna meg. Az elindulhat a kijelölt irányba légvonalban; míg egy gyalogosnak, lovasnak, vagy szekeresnek az a leghasznavehetőbb tanács, hogy induljon északnak a sanghaji úton.

Az 1. és a 2. ábrákon mutatjuk be a szóban forgó oldalakat

1. ábra: Az oktális számrendszer; 2. ábra: Paritásvizsgálat

Egy izraeli egyetem kutatói a TÓRA analízisénél észrevették, hogy minden 49. betű összeolvasása egy ciklikusan ismétlődő szót eredményez: JAHVE JAHVE JAHVE…

Ez is számítógépes adatvédelemre valló megoldás.

A héber írás betűi számértékkel is rendelkeznek, és a sorok végén lévő karakter mindig egy eredmény. Ez az adatvédelmi eljárás „check-summa” néven ismeretes manapság.

Ezek után igazán már meg sem lepődtünk azon, hogy nagyon sok, kétezer évesnél is régebbi ábrázoláson, faragványon, barlangrajzon(!) láttuk viszont féltve őrzött, matematikai függvényekből számítógéppel előállított időfizikai ábráinkat. Ezek az ősi képek meghökkentő pontossággal őrizték az időfizika alapvető törvényszerűségeit!

A kelták előszeretettel ábrázoltak egy kettős arkhimédészi spirált, melynek a jelentéstartalma is ránk maradt. Úgy tartották, hogy centruma az energia, a végtelenbe vesző vége pedig maga az Univerzum.

3. ábra: A kelta energiajel – Félspinű tér

Ugyanezt a motívumot Mexikóban is megtaláljuk, a maját és az aztékot megelőző tolték kultúra emlékei között. A hatalmas templom-együttest méteres cementréteg alól ásták elő. A neve: Az idő temploma.

4. ábra: A tolték energiajel az Idő Templomából; 5. ábra: A szöuli olimpia jele

A szöuli olimpia szimbólumának választott ősi jel egy hármas spirálist ábrázol. A koreaiak szerint az anyag születését örökíti meg.

Az időfizikai számításainkhoz használt számítógép szerint is helytállóak mindezen értelmezések!

Később, már tudatosabb – bár korántsem módszeresen átfogó – vallástörténeti és historikus kutatásaink során egy tíz-tizenháromezer évvel ezelőtt létezett, hihetetlenül magas fokú kultúra képe sejlett fel.

Számos emlék utal erre a magasabb rendű kultúrára és a miénktől alapvetően eltérő technikájára. Ezeknek az emlékeknek a valóságos jelentőségét azonban már azok a civilizációk sem értették, amelyeknek a közvetítésével eljutott hozzánk.

Rá kellett döbbennünk, egy fizikakönyv – A FIZIKA – tudásanyagát formálták versbe és képbe a történelem előtti korok tudósai. (Talán egy nem földi civilizáció küldöttei? Esetleg jövőnk időutazói?)

Váratlanul új tartalmat, értelmet nyertek, a fizikai valóság lehetőségét csillantották meg a materializmus által lekezelően irracionálisnak bélyegzett fogalmak, mint: „transzcendens”, „Isten”, „lélek”, „teremtő”, „mindenható”, „mindentudó”, „Brahma”, „reinkarnáció”, „nirvána”. És racionalitásában sem veszett el irracionalitás fogalmi világának jelentősége – ellenkezőleg, még súlyosabb jelentéstartalomra tett szert!

Ha az üzenetek feladóinak az volt a célja, hogy az információ sértetlenül átvészelje az évezredek viharait, nem rögzíthették azt mágneslemezre; nem nyomtathatták papírra; nem véshették kőtáblára – mindez mulandó.

A megfelelő tömegpszichológiai matematika birtokában, mely a legszélsőségesebb szövegtorzulás esetére is biztosította az adatvédelmet, az egyetlen lehetőséget ragadták meg. A tudásanyagot egy egész faj: az emberi faj tudatában helyezték el, ahol szentként tisztelt szövegekként, szakrális szimbólumokként, féltőn őrizve, újra és újra reprodukálva a mai napig fenn is maradt.

Szent szövegeiket szó szerint tanulják meg a hindu brahminok is; sokan hátulról előre, hangról-hangra visszafelé is emlékezetből tudják a könyvtárnyi szöveget. A módszer ismerős: természetesen ugyancsak a számítástechnikából. Véletlenen – és az emberi memoriter-módszereken – túlmutató az egyezés az adatazonosságot ellenőrző, „zéró-check”-nek nevezett eljárással, azaz a kiszámított számsor és komplementerben kiszámított számsor egymással való összeadásával. Sérülésmentes kalkuláció esetén az eredménynek nullának kell lennie, így az „értelmetlen” és az értelmes szöveg fedésbe hozásával annak legkisebb változása is azonnal szembeötlik.

A későbbiek során bemutatunk még néhányat a régmúlt üzenetei közül; rendszerbe foglalt feldolgozásuk azonban egy önálló könyv témája lehet.

Vélhetően nemcsak az időfizikai hatásmechanizmusok leírására bukkanhatunk így rá, hanem – hasonlóképp rejtjelezett formában – felhasználásuk módjára is; ha például a megfelelő kód segítségével újraértelmezzük a mágikus művészetek hagyományait…

Nem utolsósorban vitaindítónak is szántuk ezt a könyvet. Igyekeztünk nem megkerülni semmi lényegest, és elkerülni a ködös szakkifejezések használatát. Minthogy azonban megszokott képzeteinkkel és fogalmainkkal nem mindig leírható világba léptünk, meg kellett alkotnunk az időfizika alapterminológiáját is.

A logikai rendszer folyamatos követhetőségének érdekében ezeket a kifejezéseket összegyűjtöttük és magyarázattal láttuk el a könyv végén található betűrendes Időfizikai szótárban is.

Szokatlan úton indultunk el, és ez az út nyilvánvalóan logikus megoldásokhoz vezet. Egyáltalán: vezet valahová!

Ne legyünk méltatlanabbak az elődöknél; fogjunk bele a teremtés mágiájába!

Ahogy az már megtörtént a világ tegnapelőttjében is. Vagy holnapután?

6. ábra: A neutron mikrostruktúrája az ókorból

Tartalom

Előszó (Egely György)

ÍGY TÖRTÉNT HOLNAPUTÁN – Bevezetés az idő fizikájába

1. A mindenség felé

2. Az idő filozófiája

3. A csőd civilizációja

4. A csőd fizikája

5. Miért az idő?

6. Üzenet az évezredek mélyéről

AZ ELSŐ NAP – Milyen az idő szerkezete?

7. Az első pillanat előtt…

8. Az önmagába zárt létezés

9. A megközelíthetetlen jelen

10. Az Őskáosz

11. A semmi sokfélesége

A MÁSODIK NAP – Legyen téridő!

12. A teremtés feltételei

13. A teremtő tachion: a marutkinun

14. És lőn téridő

15. A téridő természete

16. A „Little Bang”

17. Mindenható és antimindenható

18. Legyen világosság!

19. A második nap végén

A HARMADIK NAP – Az anyagi részecskék kialakulása, belső felépítése, az atom világa

20. Az anyagi világ felé

21. Az elemi részecskék

22. A Világegyetem alapanyagai

23. Az atom

A NEGYEDIK NAP – A komplex atomi rendszerek világa

24. A gravitációs hologram

25. Hogyan taszít a tömegvonzás?

26. Kényszerített atomok

27. A kémiai evolúció

28. Az élet útján

AZ ÖTÖDIK NAP – A sejtek szervezett dinamikus térbeli képe; magasabb szintű gravitációs holisztika és informatikai következményei

29. A sejt „lelke”: a gravitációs hologram

30. Az osztódás

31. A többsejtű szervezet

32. A mindentudó éter

33. A láthatóvá tett gravitációs hologram

34. Az egyetemes létezés

A HATODIK NAP – A szervezet holisztikus képe, növényi, állati memóriák és az agy

35. Az egyedfejlődés

36. Adalék a koraszülöttek túléléséhez

37. A memória

38. Sejt sejt ellen; az idegrendszer előzményei

39. Az agy

40. A korlátlan agy

A HETEDIK NAP – És látjuk, hogy mindez jó…

Kiragadott törvények a világ „n” dimenziós egymásba-ágyazottságáról

Időfizikai kisszótár

Kása Zsolt képletei

Forgalmazza:
eKönyv Magyarország Kft.
www.ekonyv.hu

Felhasznált betűtípusok
Barlow Condensed – SIL Open Font License
Jost – SIL Open Font License
Noto Serif – Apache License 2.0