Michelle Smart

Emlék Szicíliából

Lucy Gordon

Rejtett indíték

Minden jog fenntartva. Jelen kiadvány bármely részét tilos a kiadó írásos engedélye nélkül módosítani, sokszorosítani, bármilyen elektronikus vagy gépi formában és egyéb módon közzétenni vagy terjeszteni, beleértve a fénymásolást, felvételkészítést és mindenfajta információtároló vagy -visszakereső rendszert; kivételt képez a kritikus, aki kritikájában rövid szakaszokat idézhet belőle. Ez a kiadvány a Harlequin Books S.A.-val létrejött megállapodás nyomán jelenik meg. Jelen mű kitalált történet. A nevek, személyek, helyszínek és események a szerző képzeletének termékei, vagy fiktív módon alkalmazza őket. Bármely hasonlóság élő vagy halott személlyel, üzlettel, vállalattal, eseménnyel vagy helyszínnel teljes mértékben a véletlen műve, és nem a szerző szándékát tükrözi.

§ All rights reserved. Without limiting the generality of the foregoing reservation of rights, no part of this publication may be modified, reproduced, transmitted or communicated in any form or by any means, electronic or mechanical, including photocopy, recording or any information storage and retrieval system, without the written permission of the publisher, except for a reviewer, who may quote brief passages in a review. This edition is published by arrangement with Harlequin Books S.A. This is a work of fiction. Names, characters, places and incidents are either the product of the author’s imagination or are used fictitiously, and any resemblance to actual persons, living or dead, businesses, companies, events or locales is entirely coincidental and not intended by the author.

© Michelle Smart, 2020 – Vinton Kiadó Kft., 2022

A Júlia 747. eredeti címe: Her Sicilian Baby Revelation

(Harlequin, Mills & Boon Presents)

Magyarra fordította: Szabó Júlia

© Lucy Gordon, 2008 – Vinton Kiadó Kft., 2022

A Júlia 748. eredeti címe: The Italian’s Passionate Revenge

(Harlequin, Mills & Boon Modern Romance)

Második, átdolgozott kiadás. (Első megjelenés: 2010)

Magyarra fordította: Tandori Dezső

Nyomtatásban megjelent: a JÚLIA 747. számában, 2022

Átdolgozott kiadás

ISBN 978-963-540-458-2

- Kép: Shutterstock

A HARLEQUIN ® és ™ a Harlequin Enterprises Limited vagy a konszern leányvállalatai tulajdonában álló védjegy, amelyet mások licencia alapján használnak.

Magyarországon kiadja a Vinton Kiadó Kft., 2022

- A kiadó és a szerkesztőség címe: 1118 Budapest, Szüret u. 15.

- Felelős kiadó: dr. Bayer József

- Főszerkesztő: Vaskó Beatrix

- Telefon: +36-1-781-4351; e-mail cím: info@vintonkiado.hu

Kiadónk újdonságairól, a megrendelési lehetőségekről honlapunkon is tájékozódhat:

www.vintonkiado.hu

Az e-book formátumot előállította:

www.bookandwalk.hu

Michelle Smart

Emlék Szicíliából

Előhang

Orla O’Reilly kifújta az orrát, és nyelt egy nagyot. Abba kell hagynia a sírást, mert már így is kivörösödött a szeme. Senki sem láthatja ebben az állapotban.

Tíz nappal ezelőtt elrepült Szicíliába, hogy találkozzon azzal a férfival, akit az anyja megvetően csak spermadonorként emlegetett. A lány csak most döbbent rá, milyen diplomatikus volt. A vér szerinti apja ugyanis, aki aznap tért vissza egy utazásról, látni sem akarta. Orla nem számított ugyan heves érzelmekre, de ilyen rideg visszautasításra sem…

Majd megszakadt a szíve, és csak arra vágyott, hogy Tonino átölelje az erős karjával, belefúrja a fejét a hajába, és azt suttogja, hogy minden rendben lesz. Legalább történt vele valami jó is Szicíliában: megismerkedett álmai férfijával.

Tíz nappal ezelőtt szállást foglalt egy olcsó hotelben, és amikor meglátta a szobát, azonnal visszament a recepciós pulthoz. Nem volt kicsinyes, de ilyen igénytelen helyet még sohasem látott. Az ágynemű mocskos volt, a szőnyeg rongyos, a fürdőszobától pedig felfordult a gyomra.

Hat percen keresztül várakozott a pultnál, azután a Magánterület feliratú ajtón keresztül belépett egy magas és hihetetlenül jóképű férfi. Amikor Orla meglátta, olyan érzése támadt, mintha belécsapott volna a villám…

Az első napon azért nem tudott találkozni az apjával, mert a férfi külföldön volt. Amikor visszament a szállodába, döbbenten állapította meg, hogy a szobáját kitakarították és lefertőtlenítették, új bútorokat és szőnyeget raktak bele, és kicserélték az ágyneműt meg a törülközőket. És amikor a szálloda jóképű igazgatója bekopogott az ajtón, és megkérdezte tőle, inna-e vele másnap egy kávét, azonnal elmúlt a szomorúsága.

Ezután tíz csodálatos nap következett, és két órával ezelőtt Orla újra felkereste az apját. A Toninóval eltöltött napok miatt jó hangulatban volt, és meg volt győződve róla, hogy a találkozás olyan lesz, mint a filmvásznon: könnyes ölelések és megindító szavak.

De az apja nyolc perc alatt összetörte a szívét. Orla ugyanis nyolc percen keresztül várakozott az ajtóban, aztán a házvezetőnő azzal a „sajnálatos” hírrel tért vissza, hogy az apja nem akarja látni.

Úgy döntött, nem fog kétségbeesni, és inkább Toninóra összpontosít, arra a férfira, aki felvidította, és akinek odaadta a szívét.

Orla nem beszélt neki az apjáról, mert nem volt hozzá bátorsága. Nem árulta el Toninónak, hogy valójában az apja miatt jött Szicíliába, szégyellte volna bevallani, hogy a sziget egyik leghírhedtebb nőcsábászának a házasságon kívüli gyermeke. Egy nős férfi gyermeke, aki teherbe ejtette a szeretőjét.

Orlának nem voltak közeli barátai, és még sohasem volt komoly kapcsolata. Csak a húgában, Aislinben és a nagyszüleiben bízott meg, de miután ők ketten meghaltak, senkije sem maradt Aislinen kívül.

Azután megismerkedett Toninóval.

Úgy döntött, hogy ma mindent el fog mondani neki. Tonino meg fogja érteni, és meg fogja vigasztalni. Ő lesz az a rendíthetetlen kőszikla, amelyre mindig is vágyott, de úgy gondolta, hogy sohasem fogja megkapni.

Mielőtt elindult az apjához, Tonino gyengéd csókkal búcsúzott el tőle, megsimogatta az arcát, és azt mondta, hogy este beszélni akar vele. A tekintete és a hangja arról árulkodott, hogy komoly beszélgetés lesz. Orla igyekezett kordában tartani az érzéseit, de még az apja visszautasítása sem tudta megrendíteni a bizakodását. A boldog jövő csupán egy karnyújtásnyira volt tőle. Életében először úgy érezte, hogy az élet nemcsak a munkáról szól, hanem talán szerelmet is tartogat a számára.

A taxi leparkolt a limuzin mögött, amely furcsán mutatott az olcsó szálloda előtt. Toninónak üzleti ügyben el kellett utaznia Toscanába, és Orla úgy döntött, hogy vesz egy fürdőt, és alszik egyet, amíg a férfi visszaér. Mióta megismerkedtek, még nem töltöttek ilyen hosszú időt egymástól távol.

Amikor odaért a lifthez, egy magas és karcsú szőkeség elállta az útját.

– Permesso!

Orla felemelte a kezét, és megpróbálta kikerülni, de a macskaszemű nő megint odalépett elé.

– Segíthetek?

Orla arra gondolt, hogy a szálloda előtt parkoló limuzin bizonyára az övé lehet. Tökéletes volt a frizurája és a sminkje, és elegáns ruhát viselt.

– Maga angol? – kérdezte a szőkeség.

– Ír vagyok.

– Válthatnánk néhány szót?

Orla meglepetten pislogott.

– Tonino Valentéről van szó – folytatta a nő.

Orlának görcsbe rándult a gyomra.

– Miért akar velem Toninóról beszélni?

A nő felemelte a bal kezét, amelyen egy hatalmas gyémántgyűrű csillogott.

– Sophia vagyok, Tonino menyasszonya – közölte.

Húsz perccel később Orla a szobájában ült a szőnyegen, és úgy érezte magát, mintha egy profi bokszoló teljes erőből gyomorszájon vágta volna. Tonino és Sophia közös fényképei, valamint magazinokból kivágott újságcikkek hevertek körülötte a földön. Orla nem beszélte a nyelvet, de így is megértette, hogy a cikkek a két hónappal ezelőtt megtartott eljegyzési partiról számolnak be.

– Sajnálom, hogy így kellett megtudnia. – Sophia az egyik fotelben ült, és együttérző pillantást vetett Orlára, a hanghordozása viszont arról árulkodott, hogy élvezi a helyzetet. – Tonino átverte magát. Hazudott. Számára ez csupán kellemes időtöltés volt.

– Kellemes időtöltés? – suttogta Orla.

– Si. Ezért vagyok itt. Figyelmeztetni akartam magát. Tonino szeret engem, és hamarosan összeházasodunk.

Orla arcán végigfolytak a könnyek, és arra gondolt, hogy Tonino biztosan erről akart beszélni vele ma este.

Hogy lehetett ilyen ostoba? Azt hitte, hogy a közös jövőjükről fognak beszélgetni. De vajon egy ilyen gazdag és elegáns nő miért egy egyszerű szállodaigazgatót választott? És miért számolnak be olyan részletesen a férfiról az újságcikkek?

Remegő kézzel elővette a telefonját, és beírta az internetes keresőbe a férfi nevét.

Miközben belemerült az olvasásba, úgy érezte, mintha valaki átvette volna az irányítást a teste fölött. Tonino nem csak a családi állapotával kapcsolatban hazudott. Nem az igazgatója volt ennek a hotelnek, hanem a tulajdonosa, és ez csupán az egyik szállodája volt a sok közül.

Tonino Valente valójában a Valente Holdings igazgatója volt, és a vállalatának luxusszállodái voltak Európa összes országában. A világ leggazdagabb embereit látta vendégül, és ő maga is a világ leggazdagabb emberei közé tartozott.

Orla kitárta Toninónak a szívét, és közös jövőben reménykedett, erre most kiderül, hogy a férfi hazudott neki, és átverte. Gazdag és befolyásos ember, és valószínűleg úgy gondolja, hogy bármit megtehet. A nagyapja bíró volt, az anyja ügyvéd, az apja pedig közismert politikus.

Az internet tanúsága szerint azt a szőke nőt, aki a fotelben ült, Sophia Messinának hívják, és az ő családja legalább olyan befolyásosnak számított Szicíliában, mint Toninóé.

– Nagyon sajnálom – suttogta remegő hangon Orla. – Nem tudtam a maga létezéséről.

– De most már tud róla, úgyhogy el fog menni, igaz? – kérdezte kissé fenyegetően Sophia.

De Orlának nem volt szüksége fenyegetésre. Felállt, odalépett a szekrényhez, és elővette a bőröndjét.

– Igen, elmegyek.

1. FEJEZET

Négy évvel később

– Maradj már nyugton egy kicsit! – korholta a húgát Orla, és megcsóválta a fejét. – Nem tudom bekapcsolni a csatokat, ha állandóan ficánkolsz.

– Nem tudok nyugton maradni.

– Próbáld meg! Ezek a csatok elég bonyolultak. Vegyél egy nagy levegőt!

Aislin engedelmeskedett.

Orla bekapcsolta a menyasszonyi ruha második csatját. Nagyszerű! Már csak tizenöt van hátra.

– Biztosan nem akarsz felvenni egy melltartót?

– Ez egy vállpánt nélküli ruha.

– Akkor vegyél fel egy pánt nélküli melltartót! Ha véletlenül lecsúszik a ruhád, Szicília előkelőségei megcsodálhatják a melledet. Valóban ezt akarod?

– Ez a ruha méretre készült. Nem fog lecsúszni.

Orla bekapcsolta a harmadik csatot.

– Miért nem a ruhaterveződ segít az öltözködésben?

– Itt van a közelben, ha esetleg szükségünk lenne rá.

– De ő jobban ért ehhez. Sokkal ügyesebb nálam.

A negyedik csat is bekapcsolódott, és Orla megkönnyebbülten felsóhajtott.

– Lazulj már el egy kicsit! Olyan feszült vagy, mintha te mennél férjhez.

– Mondd, egyáltalán nem vagy ideges?

– No.

Aislin ragyogott a boldogságtól, és minden oka megvolt rá. Hamarosan feleségül megy élete szerelméhez, és egy hónapja azt is megtudta, hogy terhes.

Orla jobban örült volna, ha Írországban tartják az esküvőt. Már hetek óta izgatott volt amiatt, hogy négy év elteltével újra el kell repülnie Szicíliába, mert nem tudta, mire számítson.

Hat hónappal azután, hogy Sophia bemutatta neki a bizonyítékait, és Orla visszatért Írországba, súlyos autóbalesetet szenvedett, ami emlékezetkiesést okozott. Az emlékei idővel fokozatosan visszatértek, de a szicíliai utazás és az autóbaleset közötti időszak helyén továbbra is űr tátongott.

Azt is Aislintől tudta meg, hogy nem sikerült találkoznia az apjával. A férfi egy évvel ezelőtt meghalt, és ő sokat sírt emiatt, de volt egy olyan érzése, hogy nem csak az apját siratta, akit sohasem ismert.

Azzal vigasztalta magát, hogy kapott egy fiútestvért, mégpedig Salvatore fiát, Dantét. Dante valójában a féltestvére volt apai ágon, ugyanúgy, mint Aislin anyai ágon, de Orla nem így tekintett rájuk, mert az ember senkit sem szeret csak félig. Vagy szeretünk valakit, vagy nem. El sem tudta képzelni az életét a húga nélkül, aki három évvel volt fiatalabb nála. Testvérként tekintettek egymásra, és feltétel nélkül megbíztak egymásban.

Aislin a nővére kedvéért kutatta fel Dantét, aztán beleszeretett. Ez négy hónappal ezelőtt történt, de Orla máris úgy érezte, mintha Dante kezdettől fogva a családjukhoz tartozna.

Aislin telefonja rezegni kezdett.

– Ideadnád, Orla?

– Oké, de meg ne mozdulj! Ha kipattannak a csatok, nem kapcsolom be őket újra.

Felkapta a telefont a fésülködőasztalról, odaadta a húgának, azután folytatta a munkát.

– A mi drága jó édesanyánk küldött egy üzenetet – mondta Aislin.

Orla kezéből kicsúszott a csat.

– Mit akar?

– Sok boldogságot kíván nekem.

– Ez igazán nagylelkű – morogta Orla.

– Ugyan már, ne csináld ezt! Te is tudod, milyen megerőltető felülni egy repülőgépre azért, hogy részt vehess a legkisebb lányod esküvőjén.

– Valóban. Végtére is a lánya milliárdos vőlegénye nem ajánlotta fel neki, hogy magángépet küld érte.

– És az sem igaz, hogy hét évvel ezelőtt látta utoljára a lányát.

– És az sem igaz, hogy még sohasem találkozott az egyetlen unokájával.

Finn, Orla hároméves kisfia a szomszéd szobában aludt, és egy ápolónő vigyázott rá.

Aislin és Orla már rég megtanulta, hogy az anyjuk közönye miatt érzett haragjukat és fájdalmukat humorral tudják a leghatékonyabban orvosolni.

– Már annak is örülnöd kellene, hogy nem felejtette el a dátumot, és küldött egy sms-t – jegyezte meg szárazon Orla.

– Olyan hálás vagyok, hogy mindjárt elolvadok.

– Én pedig rettegek Dante anyjától.

Dante szülei azért váltak el huszonhét évvel ezelőtt, mert Orla megszületett.

– Nem kell félned tőle. Már megmondtam, hogy nem haragszik rád.

– Pedig nagyon félelmetes nőnek tűnik.

– Nagyon vicces asszony! Amikor megtudta, hogy terhes vagyok, kijelentette, hogy nem szólíthatjuk nagyinak.

– Akkor én hogy fogom szólítani?

Orlának sikerült egymás után két csatot is bekapcsolnia.

Aislin kuncogni kezdett.

– Természetesen nagyinak.

– Már itt van?

Az esküvőt egy luxusszállodában tartották, amely egy sziklán állt a Tirrén-tenger fölött. Dante az egészet kibérelte erre a hétvégére.

– Egyenesen a templomba mennek Giuseppével – felelte Aislin.

Giuseppe Dante jelenlegi mostohaapja volt, Immacolata hatodik férje.

A szálloda egyik alkalmazottja bekopogott a lakosztály ajtaján, és behozott egy csokor virágot.

– A szálloda tulajdonosa sok boldogságot kíván – mondta angolul.

– Ez igazán kedves tőle. – Aislin tapsikolni kezdett örömében. – Kérem, tegye a vázát az ablakpárkányra, és mondjon köszönetet a nevemben Mr. Valentének!

Valente?

Orla tarkóján hirtelen felállt a szőr. Gyorsan odament az ajtóhoz, és bekukucskált a másik szobába, ahol a fia aludt.

Miután újra kettesben maradtak, a két testvér összenézett a tükörben.

– Találkoztál már a szálloda tulajdonosával? – kérdezte Aislin.

– Miért kellett volna találkoznom vele? – kérdezte Orla tettetett közömbösséggel. Hirtelen megborzongott, és belefúrta a lábujjait a puha szőnyegbe.

Aislin vállat vont, de elgondolkodva méregette a nővérét.

– Tonino fogja a helyükre kísérni a vendégeket. Dantéval régi barátok, sőt már Tonino apja és Dante apja is barátok voltak.

Orlának hirtelen megmerevedtek az ujjai, és fájdalmasan összeszorult a mellkasa.

– Au! – kiáltotta Aislin.

A nővére csak ekkor vette észre, hogy belefúrta a körmét a húga hátába, mire gyorsan elengedte a csatot, amit be akart kapcsolni.

Tonino Valente a barokk stílusú templom hatalmas ajtaja előtt állt, és az utolsó vendégekre várt.

Dante az oltár előtt várakozott, és egy zsebkendővel megtörölte a homlokát.

Tonino elfojtott egy mosolyt. Ki hitte volna, hogy a barátja, Dante Moncada izzadni kezd a lámpaláztól, miközben a menyasszonyára vár? Kamaszkorukban volt egy bandájuk, és a kismotorjaikon száguldoztak Palermo utcáin. Úgy tettek, mintha nagyon vagányak lennének, hogy lenyűgözzék a lányokat. Akkoriban Dante megesküdött, hogy sohasem fog megnősülni. Tonino viszont már akkoriban is tudta, hogy meg akar házasodni, de a banda tagjai közül már csak ő volt agglegény.

Egyszer majdnem megnősült, már az időpont is ki volt tűzve, de a sors közbelépett egy ír nő személyében, aki elcsavarta a fejét. Belenéztek egymás szemébe, és attól kezdve minden megváltozott.

Igazán különös, hogy Dante épp egy ír nőt vesz feleségül. Tonino csak egyszer találkozott a vonzó, vörös hajú nővel, akibe Dante menthetetlenül beleszeretett. Vajon a szicíliai férfiak miért vonzódnak ennyire az ír nőkhöz?

Az ő ír barátnője… A románcuk hihetetlenül intenzív volt, de nagyon rövid ideig tartott, és Tonino szerelme egyszer csak búcsú nélkül távozott. Még levelet sem hagyott hátra. Egyszerűen összecsomagolt, köddé vált, és letiltotta Tonino telefonszámát, ezért fel sem tudta hívni.

Tonino nem nézte ki belőle, hogy ilyen ridegen tud viselkedni, és alig akarta elhinni, hogy ennek ellenére még mindig nem tudta kiverni őt a fejéből, pedig már négy év telt el azóta.

A délutáni napsütésben egy fiatal pár igyekezett a templom felé, és a nő egy kerekesszéket tolt, amely egyben babakocsiként funkcionált. Tonino gyorsan lement a lépcsőn, hogy segítsen nekik.

– A menyasszony vendégei? – kérdezte először olaszul, azután angolul.

Mivel ő kísérte a helyükre a vendégeket, tudott róla, hogy a menyasszony unokaöccse kerekesszékkel érkezik, és ki is jelöltek neki egy helyet az első sorban, hogy mindent lásson. Sőt azt is megbeszélték, hogy amíg a gyermek édesanyja, vagyis a menyasszony koszorúslánya megérkezik, Tonino a kisfiú mellett marad.

– Igen – felelte ír akcentussal a nő. – Carmel vagyok, Aislin unokatestvére. Ő itt a férjem, Danny, ezt a fiatalembert pedig Finn-nek hívják.

– Ő Aislin unokaöccse?

– Pontosan. Aislin és a többiek nem sokkal utánunk indultak el a szállodából, úgyhogy ők is hamarosan megérkeznek.

Tonino leguggolt a kisfiú elé, hogy bemutatkozzon neki. Finn ugyanolyan öltönyt viselt, mint Dante, csak jóval kisebb változatban. A haja sűrű volt, és fekete, a szeme pedig sötét.

Amikor Tonino meglátta a szemét, elakadt a szava, de gyorsan összeszedte magát, és elmosolyodott.

– Helló, Finn! Toninónak hívnak. Odaviszlek a helyedre, és megvárom veled az anyukádat.

Felemelte a széket, felvitte a lépcsőn, azután végigtolta a padsorok közötti folyosón. Amikor Finn megpillantotta Dantét az oltár előtt, kinyújtotta felé a karját.

– Vegyél fel!

Dante mosolyogva odalépett hozzá, és leguggolt mellé.

– Mindjárt felveszlek. De előbb feleségül kell vennem a nagynénédet.

– Utána felveszel?

– Arra mérget vehetsz. Viselkedj rendesen, és várd meg az anyukádat! Amíg megérkezik, Tonino fog vigyázni rád.

Dante arcon csókolta a kisfiút, azután beletúrt a hajába, és visszament az oltárhoz.

Tonino megszokta a kisgyerekek társaságát. A bátyjának két gyereke volt, a nővére pedig éppen a harmadik gyermekét várta. De úgy érezte, hogy ez a kisfiú más, mint a többi gyerek, és nem csak azért, mert nehezen tudott járni. Volt benne valami… valami ismerős, amitől Tonino libabőrös lett, és hevesebben vert a szíve.

– Hány éves vagy, Finn? – kérdezte a kisfiútól.

A gyerek összeráncolta a szemöldökét, és felmutatta három ujját.

– Három? – kérdezte hitetlenkedve Tonino, mert a kisfiú a korához képest nagyon kicsinek látszott.

Finn bólintott.

– Akkor már majdnem felnőtt vagy.

A kisfiú megint bólintott, és elmosolyodott.

A vendégek moraja hirtelen felerősödött. Finn hátrafordult, és nyújtogatni kezdte a nyakát.

– Anya!

A menyasszony és a kísérete megérkezett.

A gyönyörű ara, akit a büszke papa kísért karonfogva, elindult az oltár felé. Az uszályát két fiatal nő vitte, közöttük pedig egy vékony, barna hajú nő sétált, aki hosszú, mályvaszínű ruhát viselt, amely az antik Görögország viseleteire emlékeztetett. Mivel éppen oldalra nézett, Tonino nem látta az arcát.

– Anya! – kiáltotta Finn, ezúttal hangosabban.

A következő pillanatban a barna hajú nő feléjük fordult, és Toninónak elakadt a lélegzete.

Orla úgy kapaszkodott a kis virágcsokrába, mint egy mentőövbe, és remegni kezdett a lába.

Tonino Valente! Három éven keresztül hiába próbált visszaemlékezni a férfi nevére. Amikor Aislin öltözés közben megemlítette ezt a nevet, úgy érezte, mintha világosság gyúlt volna az agyában. Megdöbbent, hogy még emlékszik erre a névre. Azután nagyon megijedt, hogy az ügyetlenségével esetleg tönkretette a húga méregdrága ruháját.

Ezután minden nagyon gyorsan történt. Lázasan keresték a ruhatervezőt, akit végül a szálloda bárjában találtak meg. Gyorsan visszavarrták a csatokat, és közben a divattervező bosszús pillantást vetett Orlára. Azután megérkezett a két koszorúslány meg Aislin apja, és hirtelen megtelt a lakosztály. Orlának össze kellett szednie magát.

Ez Aislin életének a legfontosabb napja. Három éven keresztül lemondott a saját igényeiről a nővére és az unokaöccse kedvéért. A segítsége nélkül Orla nem tudott volna felépülni a balesetből. Miután Finn megszületett, másfél éven keresztül Aislin gondoskodott róla, és mindennap meglátogatta Orlát a rehabilitációs klinikán.

És most Orlán volt a sor, hogy elvállalja a legjobb barátnő és az őrangyal szerepét. Ez Aislin nagy napja volt.

Miközben az oltár felé sétáltak, felkavarodott a gyomra a félelemtől. Igyekezett az uszályra és a két koszorúslányra összpontosítani, és nem emelte fel a fejét. Nem akart belenézni abba a sötétbarna szempárba, amelyet álmában annyiszor látott.

Vajon valóban ő az?

Négy évvel ezelőtt találkoztak utoljára, és csak egyetlen éjszakát töltöttek együtt. Vagy talán többet? Orlának olyan lyukas volt az emlékezete, mint egy svájci sajt. Bizonyos emlékek idővel visszatértek, de Toninóról és a szicíliai utazásról csupán néhány halvány emlékképe maradt. Csak arra emlékezett, hogy abban a szállodában ismerte meg a férfit, amelyikbe bejelentkezett, amikor meg akarta látogatni az apját. A férfi arcára is pontosan emlékezett, és minden alkalommal, amikor felrémlett előtte, fájdalmasan összeszorult a szíve, és eleredtek a könnyei.

– Anya!

Amikor Orla meghallotta a fia hangját, felriadt a gondolataiból, és felkapta a fejét. Mosolyt erőltetett az arcára, és elnézett a húga mellett az első sor felé.

A mosoly ekkor ráfagyott az arcára. A fia mellett egy magas, sötét hajú és rendkívül jóképű férfi állt, aki egyenesen Orla szemébe nézett.

A nőnek görcsbe rándult a gyomra, és megszédült.

Aislint most odavezette az apja a vőlegényhez, a két koszorúslány kilépett oldalra, Orla pedig odament a kisfiához. Hevesen vert a szíve, és úgy érezte, mindjárt el fog ájulni.

Finnre az apja vigyázott: Tonino Valente.

2. FEJEZET

Tonino semmit sem fogott fel a szertartásból. Amikor a többi vendég felállt, ő is felállt, és amikor leültek, ő is leült. Elénekelte a zsoltárokat, és elmormolta az imádságokat, de minden összemosódott körülötte. Egész idő alatt Orla és a fia járt a fejében.

Finn pontosan úgy nézett ki, mint ő a gyerekkori fényképein.

Lüktetett a halántéka, izgatottan kapkodta a levegőt, és bizonyos időközönként vennie kellett egy-egy mély lélegzetet, hogy megnyugodjon. Orla falfehér volt, és néha vetett rá egy rémült pillantást, de elsősorban a kisfiával és a szertartással foglalkozott. Semmit sem változott azóta, mióta utoljára látta. Gyönyörű volt, törékeny és kecses. Hosszú, sötétbarna haját, amely az utolsó közös estéjükön úgy terült szét a párnán, mint egy legyező, ma elegáns kontyba tűzte, és tündérekre emlékeztető arca tökéletesen ki volt sminkelve. A sötét szemhéjfesték kihangsúlyozta smaragdzöld szemét. A hosszú ujjú selyemruha rásimult nőies vonalaira, de a bőrét szinte teljesen eltakarta.

A szépsége már akkor is lenyűgözte, amikor először meglátta.

Annak idején a PR-részleg alkalmazottai mutattak neki egy panaszlevelet az egyik palermói szállodával kapcsolatban, ő pedig azonnal beült az autóba, és odament. A lelakott szálloda eredetileg a nagybátyja szállodaláncához tartozott, de ő megvette tőle, hogy megmentse a csődtől. Tonino a kastélyokra, wellness-szállodákra és golfparadicsomokra szakosodott, a nagybátyja viszont a kispénzű turistákra.

Ám Tonino úgy gondolta, hogy annak sem kell egy piszkos és ócska szobában laknia, akinek kevés a pénze, ezért először is kirúgta a szálloda menedzserét, azután dühösen kiment a tárgyalóból az előcsarnokba. És ekkor pillantotta meg Orlát, aki a recepciós pult előtt állt.

Toninónak elakadt a lélegzete. Eddig egyetlen nőre sem reagált ilyen hevesen, és azonnal rádöbbent, hogy nem veheti feleségül Sophiát. Később Orla miatt veszett össze a szüleivel, és miatta változott meg az egész élete…

Miközben a fotós fényképeket készített az ifjú párról és a templomról, Orla elvegyült a vendégek között. Amikor Aislin és Dante beült a hintóba, amely elvitte őket a szállodához, Orla a húga egyik barátnőjét használta pajzsként, miközben odatolta Finn kerekesszékét az autóhoz, azután beültette a kisfiút a hátsó ülésre. Finn könnyű és alacsony növésű volt a korához képest, de Orla tudta, hogy hamarosan így is túl nehéz és nagy lesz ahhoz, hogy felemelje. Ettől függetlenül ő akart gondoskodni róla, ameddig csak tudott, mert a gyerek így is rengeteg mindenről lemaradt.

Becsatolta a biztonsági övet, azután ő is beült Finn mellé, és amikor a sofőr elindult, kinézett az ablakon.

Tonino a vendégek között állt, de nem beszélgetett senkivel, hanem őt nézte.

A csillogó dekorációkkal és léggömbökkel feldíszített bálteremben Orla szerencsére a fiatal pár asztalánál ült, Aislin apja mellett, aki két éven keresztül a mostohaapja volt. Ez volt a legelegánsabb esküvő, amelyen valaha részt vett. A hétfogásos menü és a borok rendkívül ízletesek voltak, de egyiket sem tudta felhőtlenül élvezni.

Tonino sajnos a szomszédos asztalnál ült, szinte pontosan Orlával szemben. Néha lopva ránézett a férfira, de a tekintetéből olyan ridegség áradt, hogy minden alkalommal megborzongott tőle.

A jobb oldali asztalnál pedig egy szőke, macskaszemű nő ült, aki gyilkos pillantásokkal méregette. Orla tudta, hogy ismeri valahonnan, de nem emlékezett rá, hol találkozott vele.

Aislin apja, Dennis megkocogtatta a kanalával a poharát, és Orla felriadt a gondolataiból. A szicíliai vendégek természetesen türelmesen végighallgatták a beszédet, de Dennisnek olyan erős ír akcentusa volt, és olyan gyorsan beszélt, hogy valószínűleg semmit sem értettek az egészből. Utána még néhányan felszólaltak, és gratuláltak az ifjú párnak, azután egyórás szünet következett. A vendégek többsége felment a szobájába, hogy átöltözzön az esti partira. Orla megkönnyebbülten állapította meg, hogy Tonino asztalától is felállnak az emberek, de a következő pillanatban észrevette, hogy a fia apja egyenesen felé tart.

Összeszorult a torka a félelemtől. Erre még nem volt felkészülve. Tudta, hogy beszélnie kell a férfival, de előtte össze akarta szedni az emlékfoszlányait, hogy okosabb legyen.

Amikor Tonino már csak egy méterre volt Orla asztalától, odalépett elé Dante elegáns anyja, Immacolata, és lecsapott rá. Orla kihasználta a kínálkozó alkalmat, és megmarkolta Finn kerekesszékének fogantyúját.

– Felviszem a lakosztályba – súgta oda Aislinnek.

– Minden rendben?

Orla hevesen bólintott.

– Le kell hoznom a járókeretét.

Megint szerencséje volt, mert az unokatestvérek gyerekei felajánlották, hogy elkísérik őket, ezért egy egész hadsereg vette körül.

A lakosztályban az ápolónő felügyeletére bízta az aprónépet, aztán kiment az erkélyre, vett néhány mély lélegzetet, és végre kitisztult egy kicsit a feje. A lemenő nap fényében csillogó tenger látványa is emlékeket ébresztett benne.

Rákönyökölt a párkányra, résnyire húzta a szemét, és megpróbálta felidézni azt az ócska szállodát, ahol négy évvel ezelőtt megismerkedett Toninóval…

Sophia!

Ez a neve annak az ijesztő, szőke hajú nőnek. Annak idején felelősségre vonta őt valamiért, de vajon miért?

Gyerünk, forogjanak már a kerekek az agyában!

A gyerekek hangoskodni kezdtek, és ő felriadt a gondolataiból. Mindjárt kezdődik a fogadás.

Bement a szobába, összetrombitálta őket, és az ápolónővel együtt mindannyian bezsúfolódtak a liftbe. Amikor az ajtó kinyílt az előcsarnokban, a gyerekek kiszaladtak, és Orla megpillantotta Toninót, aki az egyik oszlopnak támaszkodott.

Elsápadt, és remegett a lába, miközben kitolta a széket az előcsarnokba. Tonino azonnal odalépett hozzájuk, és leguggolt Finn mellé, akiről valószínűleg sejtette, hogy az ő fia.

– Helló, Finn! Jól érzed magad?

A kisfiú hevesen bólogatott.

– Tetszik a lakosztályod?

Finn értetlenül összeráncolta a szemöldökét.

– A szobád. Tetszik a szobád?

A kisfiú megint bólogatott.

– Az anyukáddal laksz benne?

Újabb bólintás.

– És az apukád is ott lakik?

– Nekem nincs apukám – felelte Finn.

Tonino felpillantott Orlára, aki erősen megmarkolta a szék fogantyúját.

– Ne most, kérlek! – súgta oda halkan a férfinak, azután határozott léptekkel elindult a bálterem felé.

Tonino felállt, utánuk nézett, aztán felsóhajtott, és elindult a bárpult felé.

A bálteremben halványan világítottak a fények, csak a diszkógömb csillogott, és egy DJ szolgáltatta a zenét, bár egyelőre senki sem táncolt.

Amikor Orla megpillantotta a húga arckifejezését, még jobban pánikba esett.

– Tonino kérdezősködött Finn apjával kapcsolatban – súgta oda neki az újdonsült feleség.

Orla sűrűn pislogott, nehogy elsírja magát.

– Ő az, ugye? – kérdezte együttérzően a húga.

Orla némán bólintott.

– És már tudja?

Orla összepréselte az ajkát, és megint bólintott.

– Mit fogsz tenni?

– Fogalmam sincs.

Gyorsan összeszedte magát, mert odalépett hozzájuk Dante. Tudta, hogy a húga habozás nélkül lemondana a partiról és a nászútról, hogy mellette lehessen ebben a nehéz helyzetben.

Orla átölelte.

– Nincs semmi baj. Élvezd a partit!

Abban a pillanatban a DJ a táncparkettre szólította az ifjú párt. Miközben Dante elvezette a feleségét, Orla kivette Finnt a székből, és odasegítette a járókerethez. Dantétól kapta ezt a segédeszközt, hogy többet mozoghasson. Oda kellett figyelni rá, mert gyorsan kifáradt, de Orla tudta, hogy ő is a táncolók közé vágyik.

Az egyik kis koszorúslány csatlakozott hozzájuk, és Orla odakísérte a két gyereket a táncparkett szélére.

Miközben az ifjú párt nézte, hirtelen ismerős, fűszeres illat csapta meg az orrát, és megborzongott.

– Hat hónapot adok nekik.

Orla nem mert ránézni Toninóra.

– Tessék? – nyögte rekedt hangon.

– Ha Aislin ereiben ugyanolyan vér folyik, mint a tiédben, akkor hamarosan lehullik róla az álarc, és Dante rá fog jönni, hogy a csinos külső mögött egy alattomos lény rejtőzik. – Erős kezével megmarkolta Orla csuklóját. – Táncolj velem!

A nő úgy érezte, mindjárt össze fog esni.

– Ha nem táncolsz, akkor jelenetet fogok rendezni – folytatta a férfi. – Ugye nem akarod tönkretenni a húgod legszebb napját?

Mire Orla észbe kapott, Tonino már a táncparkett felé húzta, és a következő pillanatban kénytelen volt hozzásimulni annak a férfinak a mellkasához, akivel négy évvel ezelőtt ágyba bújt.

Toninónak olyan érzése volt, mintha egy bábuval táncolna. Orla karja erőtlenül lógott, mereven és kelletlenül mozgott.

Tonino egy határozott mozdulattal megfogta a kezét, rátette a derekára, azután félrebillentett fejjel odahajolt a füléhez.

– Sohasem akartad elmondani nekem? – súgta halkan.

Egy elszabadult hajtincs megcsiklandozta az orrát, és azonnal felforrt az ereiben a vér.

Annak idején a nő teljesen elbűvölte. A szégyenlős Orláról kiderült, hogy kedves, és jó a humora. És csak akkor jött rá, milyen érzéki, amikor Tonino megmutatta neki. Zavartan elpirult, mint egy kislány, amikor bevallotta, hogy még szűz. Ezért is volt olyan nehéz megérteni, miért tűnt el váratlanul. A nagyvilági nők gyakran viselkedtek így, de Tonino azt hitte, hogy Orla más. Kiderült azonban, hogy az összes nagyvilági nőn túltesz.

De akkor vajon miért reagál rá még mindig ilyen hevesen a teste?

Tonino elhúzódott tőle, és egyenesen a szemébe nézett.

– Négy éven keresztül rejtegetted előlem a fiamat? – kérdezte nyersen. – Ha azt akarod, hogy szalonképesen viselkedjem, akkor válaszolj a kérdésemre! Sohasem akartad elárulni nekem, hogy van egy gyerekem?

Orla szeme elkerekedett a rémülettől, és összeszorította az ajkát.

Tonino legszívesebben megcsókolta volna, pedig mindenkinél jobban gyűlölte. El sem akarta hinni, hogy a történtek után még mindig kívánja.

A vendégek felé fordította Orlát.

– Látod az asztalunkat?

Orla bólintott.

– A családom ül körülötte. Ma megünnepelték a te családod két tagjának az esküvőjét. Itt vannak a szüleim, a bátyám a családjával, a sógorom meg a nővérem gyerekei. Mindannyian látták Finnt, és sejtelmük sincs arról, hogy ő is a családhoz tartozik. Eltitkoltál előlük egy közeli rokont, egy unokát, egy unokaöcsöt. Finn elől pedig eltitkoltad, hogy Szicíliában vannak a gyökerei, és itt is van egy családja.

A férfi dühös hanghordozása miatt Orlának hevesen vert a szíve. Teljesen össze volt zavarodva, félt, és gyötörte a bűntudat. Ráadásul Tonino szorosan magához húzta, ezért a fűszeres illat szinte megrészegítette, és hirtelen megrohanták az emlékek.

Eszébe jutott, ahogy meztelenül feküdtek egymás mellett az ágyon, miközben a szobába besütött a felkelő nap, és arra gondolt, hogy még sohasem volt ilyen boldog. És az is eszébe jutott, hogy később ráébredt: Tonino minden egyes szava hazugság volt.

Szemügyre vette a férfi családját, és felkavarodott a gyomra. Ezek a gazdag emberek a fia rokonai. Vajon hogy fogadnák a hírt? A részleges amnéziája miatt nem vehettek részt Finn életében. Pedig ő el akarta mondani Toninónak, hogy gyereket vár tőle. Úgy döntött, hogy Írországban fogja megszülni, azután elmegy egy ügyvédhez, és tanácsot kér tőle, mielőtt értesíti az apát…

Hirtelen megakadt a tekintete a jéghideg arckifejezésű Sophián, de gyorsan elfordította a fejét, és ránézett a dühös Toninóra.

Markáns, borostás arc, sűrű, fekete haj és sötét szempár, amely az olvadt csokoládéra emlékeztetett. Finn egyértelműen az apja szemét örökölte.

Orla zavartan elpirult, gyorsan a fia felé fordult, és megkönnyebbülten nézte, hogy Finn boldogan billeg a többi gyerekkel a táncparkett szélén.

Attól a pillanattól kezdve, hogy megtudta, várandós, kizárólag a gyereke jólléte érdekelte. Amikor felébredt a kómából, kiderült, hogy az elmúlt hat hónap kitörlődött a fejéből, és csak arra emlékezett, hogy terhes volt. Akár az életét is odaadta volna azért, hogy megvédje a fiát.

Elengedte Toninót, és hátrált egy lépést.

– Nem akarok jelenetet rendezni, de ez nem a megfelelő hely és időpont egy beszélgetésre.

A férfinak elkomorult az arca, és megfogta Orla csuklóját.

– Akkor beszélgessünk egymással négyszemközt! Már négy évvel ezelőtt meg kellett volna tennünk. A fiam nem is tudja, hogy van egy apja, pedig megérdemli, hogy tudomást szerezzen rólam.

– Igazad van, de nézz csak rá! Bizonyára te is látod, hogy nem egészséges. Nagyon régóta várt erre a napra. Együtt akar játszani és táncolni a többi gyerekkel. Hadd élvezze még egy kicsit a partit! Egy óra múlva felviszem a szobába. Várj egy kicsit, hogy elaludjon, azután gyere fel a lakosztályba! Kérlek! Ott nyugodtan beszélgethetünk.

Tonino szemügyre vette a kisfiút, felsóhajtott, és végül elengedte Orla csuklóját.

– Két óra múlva bekopogok a lakosztályod ajtaján.

Miután Finn elaludt, Orla visszaküldte a bálterembe az ápolónőt, és jó szórakozást kívánt neki.

Levette a koszorúslányruhát, és közben nem nézett bele a tükörbe. Viszkettek a forradások, de nem merte bekenni őket a balzsammal, mert Tonino bármelyik pillanatban bekopogtathatott az ajtón. Gyorsan belebújt egy kényelmes nadrágba meg egy hosszú ujjú, fekete felsőbe, és igyekezett megnyugodni.

De vajon fel lehet készülni egyáltalán erre a találkozásra?

Három éven keresztül próbált visszaemlékezni arra, hogy kicsoda Finn apja. Most egymás után rohanták meg az emlékek. Az is megfordult a fejében, hogy esetleg berakja őket egy képzeletbeli ládába, rácsukja a fedelet, és a biztonság kedvéért belever néhány szöget. Ugyanakkor nagyon szerette volna kitölteni az üresen maradt hézagokat.

Amikor a férfi bekopogott, bátran felszegte az állát, és határozott léptekkel odament az ajtóhoz.

Tonino úgy állt a küszöbön, mint egy vámpír, aki éppen lecsapni készül az áldozatára. Szótlanul belépett, becsukta maga mögött az ajtót, aztán karba tette a kezét, és tetőtől talpig végigmérte Orlát, aki zavartan elpirult, azután megfordult, és leült a kanapéra. Nem akart ránézni a férfira, de képtelen volt uralkodni magán. Toninóból ellenállhatatlan vonzerő és energia áradt. Amikor belenézett a férfi sötétbarna szemébe, a torkán akadt a szó. Ez a férfi tíz nap alatt levette őt a lábáról, és végül összetörte a szívét.

Egymást kergették a gondolatai.

Tíz csodálatos napot töltött együtt ezzel a férfival, de Tonino hazudott neki. Ettől függetlenül ő Finn apja, és a fia megérdemli, hogy megismerje.

Némi feszült hallgatás után Tonino beletúrt a hajába, és odament a minibárhoz.

– Nem tudom, te hogy vagy vele, de nekem szükségem van egy italra. Még mindig a gin a kedvenced?

Orlát meglepte, hogy a férfi emlékszik erre, de megrázta a fejét.

Tonino elővett egy üveg vörösbort, és rutinos mozdulatokkal felbontotta.

– Kérsz belőle?

– Nem, köszönöm – felelte rekedt hangon Orla.

A baleset óta rosszul viselte az alkoholt. Mielőtt teherbe esett, gyakran beült a barátnőivel valahová egy italra. Akkor még szabadnak érezte magát, nem voltak kötelezettségei, szívfájdalmai. Nem függött senkitől, és tőle sem függött senki.

De az egy másik nő élete volt.

Tonino kitöltötte a chiantit egy pohárba, és élvezettel belekortyolt. Orlának hirtelen eszébe jutott, hogy a férfi szereti a jó borokat.

– Foglalj helyet!

Tonino szemügyre vette a nőt, aki nagyon kicsinek látszott a hosszú kanapén. Egy rémült őzikére emlékeztetett.