BYRON KATIE

Az ÖRÖM
EZER NEVE

Élj harmóniában az élet dolgaival

ÉDESVÍZ KIADÓ
BUDAPEST

A fordítás az alábbi kiadás alapján készült:

Byron Katie / A Thousand Names for Joy

Harmony Books, New York, USA, 2007

All epigraphs are quoted from Tao Te Ching: A New English Version by Stephen Mitchell, copyright © 1988 by Stephen Mitchell, reprinted by permission of HarperCollins Publishers.

Fordította

Nagy Mátyás

Szerkesztette

Kővári Bettina

Copyright © Byron Kathleen Mitchell, 2007

Hungarian translation © Nagy Mátyás, 2022

Hungarian edition © Édesvíz Kft., 2022

Cover design © Édesvíz Kft., 2022

Cover photograph: Brie Childers

Minden jog fenntartva.

A könyv – a kiadó írásos jóváhagyása nélkül – sem egészében, sem részleteiben nem sokszorosítható vagy közölhető, semmilyen formában és értelemben, elektronikus vagy mechanikus módon, beleértve a nyilvános előadást vagy tanfolyamot, a hangoskönyvet, bármilyen internetes közlést, a fénymásolást, a rögzítést vagy az információrögzítés bármely formáját.

ÉDESVÍZ KIADÓ, BUDAPEST

Felelős kiadó Novák András igazgató

Főszerkesztő és műszaki vezető Melher Viktor

Tipográfia NovaBook

Borítót készítette Goart Design Bt.

Elektronikus változat
Békyné Kiss Adrien

ISBN 978-963-507-184-5 (epub)

ISBN 978-963-507-185-2 (mobi)

Kedves Olvasó!

Az Édesvíz Kiadó célja megalakulása, 1989 óta, hogy útmutatást, támaszt, kihívást nyújtson azoknak, akik a tudatos önismeret és önfejlesztés egész életen át tartó útjára léptek. A Kiadó csapata azóta is minden nap azon dolgozik, hogy megtaláljuk és megjelentessük azokat a könyveket, amelyek céljai elérésében (vagy keresésében) leginkább segítik Önt.

Ahogy az élet minden területén, könyvkiadói hivatásunkban is a megújulás, az innováció az egyik legfontosabb szempont.

Elkötelezettek vagyunk a nyomtatott és az elektronikus könyvkiadásban egyaránt. Ezért használjuk ki az ebook kínálta lehetőségeket is: ezzel a XXI. századi technikával környezetkímélőbben és az Ön számára is olcsóbban tudjuk eljuttatni Önhöz azt, amit szeretne, mint a nyomtatott verzióval. Ráadásul a régi, boltokban talán már nem is kapható könyveinket digitálisan ismét megtalálhatja.

Az olvasás élménye és szeretete az Édesvíz Kiadó hitvallása: legyen az nyomtatott vagy elektronikus, megvásárolt vagy illegálisan letöltött. Lényeg, hogy az Üzenet, a Könyv eljusson Önhöz.

Ugyanakkor mire Ön ezeket a sorokat olvassa, addigra akár ezernél is több órányi munkánk és jelentős kiadásaink vannak a megjelentetésben.

Ezért hálásan megköszönjük, ha könyvünket illegális letöltés helyett megvásárolja, és ezzel hozzájárul Kiadónk fenntartásához és további könyvek kiadásához. Cserébe mi igyekszünk minden kiadványunkat egyre könnyebben és olcsóbban elérhetővé tenni az Ön számára.

Szívesen fogadunk minden visszajelzést, amelyet megfontolva még többet tehetünk azért, hogy Ön, kedves Olvasó, elégedett legyen Kiadónkkal és könyveinkkel.

Köszönjük együttműködését!

Jó olvasást kíván:

Novák András

alapító tulajdonos

Kapcsolat:

szerkesztoseg@edesviz.hu

www.edesviz.hu

Neked

ELŐSZÓ

Ez a könyv a felébredt elmét kívánja bemutatni működés közben. Egyben Byron Katie véleménye a Tao Te Kingről (ejtsd: „Tao Tö King”), a kiváló kínai klasszikusról, amelyet az emberi történelem legbölcsebb könyveként tartanak számon.

Lao-ce, a Tao Te King szerzője, feltehetően valamikor az i. e. hatodik század környékén élt, de az is lehet, hogy egy teljes mértékben kitalált alakkal van dolgunk. Előszeretettel gondolok rá kopott köntöst viselő, ritkuló szakállú öregemberként, aki ideje nagy részét örömteli, csöndes szemléléssel tölti, mindig mások rendelkezésére állva, nyugodt figyelemmel kísérve azt a végtelen számú ösvényt, amelyeken járva az emberek boldogtalanná teszik magukat. A Tao Te King számos fejezetében Lao-ce olyan „Mesterként” beszél önmagáról, aki érett emberként a bölcsességet és a szentséget meghaladva jutott el a világot magában foglaló és helyreállító józan észig. A Mesterben nincs semmi misztikus vagy magasztos. A Mester (vagy Mesternő) mindössze olyasvalaki, aki tisztában van a valóság és a valóságról alkotott gondolatai közti különbséggel. Lehet egy szaki, egy általános iskolai tanár, egy bank elnöke vagy akár egy hajléktalan. Éppolyan, mint bárki más, leszámítva, hogy többé nem hiszi, hogy a dolgoknak másképp kellene lenniük, mint ahogy adott pillanatban vannak. Ezért bármi is történjék, a világon minden körülmények között a legkisebb erőfeszítést nélkülözve is békés marad, megőrizve szíve nyugalmát, és mindenféle erőlködés nélkül önmagával és mindenki mással szemben is kedvesen bánik. A Mester te magad vagy, amint végre megértéssel fordulsz az elméd felé.

Hadd szóljak pár szót ennek a könyvnek a szerzőjéről! Byron Kathleen Reid (de mindenki csak Katie-nek hívja) a harmincas évei elején súlyos depresszióba esett. Üzletasszonyként és anyaként élte mindennapjait a sivatagos Dél-Kalifornia egyik kisvárosában. Közel egy évtizeden át egyre mélyebbre süllyedt a paranoia, a düh, az önutálat és a vissza-visszatérő öngyilkossági gondolatok mocsarában. Az utolsó két évben sokszor még arra sem tudta rávenni magát, hogy az ágyból kikeljen. Végül egy reggel, 1986 februárjában, a semmiből hirtelen az egész életét megváltoztató felismerésre jutott. A buddhista és a hindu hagyományban különböző nevekkel illetik az ilyen tapasztalásokat. Katie „valóságra ébredés”-nek nevezi. Abban a pillanatban megállt az idő, és az ő szavaival élve:

Rájöttem, hogy amikor elhittem a gondolataimat, szenvedtem, amikor viszont nem hittem nekik, nem szenvedtem, és hogy ez minden emberre igaz. A szabadság ilyen egyszerű. Rájöttem, hogy a szenvedés nem kötelező. Olyan örömre leltem magamban, amely soha nem tűnt el, egyetlen pillanatra sem. Ez az öröm mindenkiben ott van, állandóan.

Nem sokkal később elterjedt a híre a barstow-i „megvilágosodott hölgynek”, és elkezdtek áramlani hozzá az emberek. Arról faggatták, miként találhatnak rá ők is erre a szabadságra, amely jól láthatóan benne ragyogott. Tisztában volt vele, mire van szükségük: elsősorban nem az ő személyes jelenlétére, hanem egy módszerre, amely segítségével ők is felfedezhetik maguknak, amire rájött. Katie önismereti módszere, amelyet Munkának nevez, szavakba önti azokat a kimondatlan kérdéseket, amelyek azon a februári reggelen merültek fel benne. Ez egy egyszerű, de rendkívül hatékony módszer, amelyhez semmi másra nincs szükségünk, mint egy darab tollra, papírra és nyitott elmére. Ahogy terjedt a híre a Munkát megtapasztalók figyelemre méltó átalakulásának, Katie egyre több felkérést kapott, hogy tartson nyilvános előadásokat, először Kaliforniában, majd végül szerte az Egyesült Államokban, Európában és az egész világon. Tizenöt éve szinte megállás nélkül úton van, és ingyenes előadásainak köszönhetően, amelyekre börtönökben, kórházakban, templomokban, vállalatoknál, női menedékházakban, egyetemeken, iskolákban, intenzív elvonulásokon és „A Munka Iskolája” nevet viselő kilencnapos tréningjén kerül sor, mára már több százezer emberhez juttatta el a Munkát.

Katie nem ismeri túlzottan a klasszikus spirituális szövegeket. Ami azt illeti, megismerkedésünk előtt még csak nem is hallott a Tao Te Kingről. Ellenben az örömöt és a derűt jól ismeri, és az elme működésével is tisztában van: tudja, hogy elménk miként tehet nyomorulttá bennünket, és miként lehet segítségünkre szabadulásunkban. Tehát bizonyos tekintetben Lao-ce a kollégájának tekinthető, akinek ugyanaz volt a munkája, és akivel párbeszédbe elegyedhet függetlenül attól, hogy már nincs az élők sorában. Ez a könyv egy rendkívül érdekes beszélgetés. A Tao Te Kinghez hasonlóan egy adott téma különböző változatait használva sokféleképpen és eltérő körülmények között képes kifejezni ugyanazt az alapvető felismerést.

Azt kérdezik, hogyan jött létre ez a könyv? Amikor először találkoztam Katie-vel, rendkívül lenyűgözött az őszintesége és a bölcsessége, amelytől olyan közvetlennek éreztem. Tiszta lappal indult: semmit sem olvasott vagy tudott a buddhizmusról, a taoizmusról vagy egyéb spirituális hagyományokról. Kizárólag a saját tapasztalataira támaszkodhatott. A legcsodálatosabb belátások törtek elő belőle olykor kimondottan valamelyik szútrából vagy upanisadból anélkül, hogy tudatában lett volna, hogy ezt már korábban mondta valaki. Házasságunk kezdetén, részben kíváncsiságból, elkezdtem neki felolvasni a nagy spirituális tanítóktól: Lao-cétől, Buddhától, a zen mesterektől, Spinozától és másoktól. (A „halott barátaimtól”, ahogy szokta mondani.) Katie olykor bólogatva, olykor pedig egy „ez így igaz” vagy egy „ez pontosan így van” megjegyzéssel nyugtázta a szavaikat. Ám meglepetésemre időnként a következőképpen reagált: „Ez igaz, már amennyire lehet, de egy kissé »pontatlan«. Én inkább úgy fogalmaznék…”

Végül pedig felolvastam neki a saját Tao Te King-változatomat, mind a nyolcvanegy fejezetét, és lejegyeztem a válaszait, amelyek e könyv alapjául szolgáltak. Unszolásomnak engedve időnként képes volt sorról sorra haladva megjegyzéseket fűzni a szöveghez. Nemegyszer előfordult, hogy csupán egyetlen szakaszra összpontosított, vagy épp csak néhány sor kifejtésére törekedett. (A következő fejezetek elején olvasható mottók, amelyek egytől egyig a Tao Te Kingből származnak, a legfontosabbak, amelyekről Katie beszélni fog.) Menet közben rendre arra kértem, hogy finomítson a szövegen, vagy bővítse ki, olykor pedig egy általam hasznosnak ítélt, meghatározott irányba tereltem. Időnként megesett, hogy egy kérdés kapcsán nem állt rendelkezésére példa, amelyre hivatkozhatott volna, és ilyenkor úgy éreztem magam, mintha egy halat faggatnék arról, milyen a vízben élni. A „széppel” és a „csúnyával” kapcsolatos szemléltetést például én javasoltam a 2. fejezetben, mivel imádom Mozartot, de még nem tanultam meg értékelni a rapet. Sokat segít, hogy van, amit szeretek, és van, amitől viszolygok. Ez Katie számára könnyű hivatkozást biztosít olyan fogalmak megmagyarázásához, mint például a „zaj”, amely kívül esik az ő valóságtapasztalásán.

Amikor először beszélgettünk a szövegről, Kati megkérdezte, mit jelent a Tao. Azt feleltem, hogy szó szerint „utat” jelent, és a végső valóság leírására szolgáló kifejezés, vagy az ő szófordulatával élve: annak leírására, ahogy a dolgok vannak. Megörült a válaszomnak. „De – kezdte – nem világos, mit értsek »végső« alatt. Számomra a valóság egyszerű. Nincs semmi sem mögötte, sem felette. Nincsenek titkai. Bármi is van előtted, bármi is történjék éppen, az a valóság. Ha megpróbálsz vitába szállni vele, veszítesz. Fájni fog, ha nem tanulod meg szeretni azt, ami van. Én többé már nem vagyok mazochista.”

1973 óta ismertem a Tao Te Kinget, de igazán beható közelségbe 1986-ban kerültem vele, amikor megírtam a saját változatomat. Nem tartom többre, mint a világ bármelyik másik könyvét, viszont sokkal tartozom neki, és tisztában vagyok az erejével. (Egy barátom egyszer elmesélte nekem, hogy amikor fiatal emberként érzelmileg nehéz időszakon ment keresztül, végül az segített neki, hogy egy teljes éven át minden egyes nap újra és újra végigolvasta a saját változatomat – beleértve a jegyzeteket is.) Lenyűgöző szembesülni azzal a gondolattal, hogy rendelkezésünkre áll az élet művészetéhez egy ennyire bölcs és gyakorlatias kézikönyv. Ám egy dolog olvasni róla, miként kerüljünk összhangba a minket körülvevő világgal, vagy akár annak megértése, hogy mit is jelent ez valójában, és egészen más valóban meg is élni ezt az érzést. Még a legbölcsebb könyv sem ruházhat fel bennünket ezzel a bölcsességgel. Miután elolvassuk mélyenszántó gondolatait – „Ne akarj irányítani!”, „Légy teljesen jelen!”, „Tekints a világra, mint önmagadra!”, „Engedd el!”, „Higgy abban, ahogy a dolgok vannak!” –, és bólogatva nyugtázzuk őket, a fő kérdés továbbra is adva van: De hogy csináljam? Hogy tanulhatnám meg ezt?

Katie két könyvet is írt, amelyben megmutatja, miként vethetünk véget a szenvedésnek azáltal, hogy megkérdőjelezzük az azt létrehozó gondolatokat, amelyek szembehelyezkednek a valósággal. Senki sem tudja, hogyan engedjen el egy gyötrő gondolatot, ugyanakkor azt bárki tökéletesen elsajátíthatja, hogy miként kérdőjelezze meg. Amikor például feldúltnak érzed magad, lehetetlen feladatnak tűnik számodra megszabadulni ettől az érzéstől, ám ilyenkor vizsgálatnak vetheted alá azokat a gondolataidat, amelyek arról győzködnek: „nem vagyok biztonságban”, „nem vagyok rá képes”, „nem szabadott volna elhagynia”, „túl kövér vagyok”, „több pénzre van szükségem”, „az élet igazságtalan”. Amint vizsgálgatni kezded ezeket, máris megváltozik benned valami. Ettől kezdve bárhogy is alakuljon az életed, függetlenül attól, hogy végül cselekvésre vagy tétlenségre ragadtatod magadat, biztos, hogy nagyobb meggyőződéssel és békességgel fogod fogadni a történéseket. Végül pedig, ha elméd kitisztul, az élet rajtad keresztül kezdi élni önmagát, mindenféle erőfeszítés nélkül, a Lao-ce által mutatott öröm és kedvesség jegyében. Bár maga a valóság megnevezhetetlen, Katie szerint benne rejlik az öröm ezer nevében, mivel semmi sem szétválasztható, és mélyen legbelül az öröm mi magunk vagyunk, mindannyian.

A következő fejezetekben, amikor Katie az önvizsgálat kifejezést használja, elsődlegesen a Munkát érti alatta. A Munka négy kérdésből áll, amelyeket megfordításnak nevez, amely végső soron egy olyan módszer, amelynek segítségével megtapasztalhatod a gondolataiddal szembeni valóságot. A kérdések a következők:

1. Igaz ez?

2. Egészen biztosan tudhatod, hogy ez igaz?

3. Hogyan reagálsz, mi történik, ha elhiszed ezt a gondolatot?

4. Ki lennél e gondolat nélkül?

Első pillantásra ezek a kérdések pusztán elméleti jellegűnek tűnhetnek. Kizárólag akkor értheted meg a működésüket, ha magadon használod őket. Ám látva, ahogy mások használják őket, bepillantást nyerhetsz erejükbe, sőt akár meg is tapasztalhatod. Azonnal életre kelnek, amint valaki őszintén felel rájuk. Visszatükrözik azokat az igazságokat, amelyeket kifelé tekintve nem láthatunk. Az elkövetkező oldalakon néhány hosszan kifejtett példát olvashatsz arról, ahogy mások, Katie szeretetteljesen éles útmutatásával, felhasználják a Munkát gyötrő gondolataik leküzdésére. (A Munka végrehajtásával kapcsolatos útmutatások a Függelékben találhatók, az ettől részletesebb leírásért pedig Katie weboldalára, a www.thework.com-ra érdemes ellátogatni, vagy elolvasni a Négy kérdés című könyvét.)

A Munkát nevezhetjük akár önsegítésnek is, de jóval több ennél: önfelismerés, amely elvezet bennünket a szenvedés megszűnéséhez. Amikor egy gyötrő gondolatot teszünk vizsgálat tárgyává, magunk látjuk be, hogy tulajdonképpen nem igaz. Feltárjuk az ok-okozati összefüggéseit, kijózanító részletességgel megfigyelve, hogy a fájdalom és a zavarodottság miféle módozatai állhatnak elő pusztán abból, hogy hiszünk neki. Ezt követően bepillantást nyerünk az üres tükörbe, a világról szóló történetünk mögötti világba, és megláthatjuk, milyen lenne az életünk a kérdéses gondolat nélkül. Végezetül pedig megtapasztalhatjuk az ellenkezőjét annak, amit korábban olyan makacsul hittünk. Amint komolyan megkérdőjelezünk egy gondolatot, elveszíti a hatalmát, amellyel fájdalmat okoz nekünk, végül pedig már többé fel sem merül bennünk. „Nem engedem el a gondolataimat – magyarázza Katie –, megértéssel közelítek feléjük. Míg végül ők engednek el engem.”

Az igaznak tetsző gondolatok – amelyeket akár identitásunk részének is tekinthetünk – megkérdőjelezéséhez bátorságra van szükségünk, és Az öröm ezer nevében Katie arra buzdítja olvasóit, hogy minden részletre kiterjedően lássák a szabadságot, amely túl az önvizsgálaton lakozik. Bizonyára már önök számára is világos, hogy ez a könyv nem pusztán egy Tao Te King-magyarázat. Bepillantást enged a lét mélységébe, egy olyan nő életébe, aki húsz éve él a Lao-ce által megfogalmazott elvek szerint. Mély, ugyanakkor derűs bölcsesség, amely nem elméletek formájában öltött testet. Tökéletesen hiteles. Ez teszi ezt a könyvet olyan élettel telivé és ellenállhatatlanná. Egy olyan nő portréja, aki minden pillanatban kizökkenthetetlenül vidám, akár a kis unokájával táncol, akár kirabolva találja a házát, akár egy gyilkos szándékú férfivel néz farkasszemet, akár egy kalandos sétára indul a konyhába, akár a tudomására jut, hogy el fogja veszíteni a látását, akár elbukik egy párkapcsolati teszten, vagy ha épp rákot diagnosztizálnak nála. A történetei, amelyekben minden körülményt teljes nyugalommal visel, nem pusztán a felébredt elme ábrázolására szolgálnak, hanem azt is lehetővé teszik, hogy működés közben láthassuk, és érezhessük.

Felmerülhet benned a gondolat, hogy évezredekkel ezelőtt néhány megvilágosodott mesternek ugyan sikerült elérnie a szabadulást, ugyanakkor ez az állapot elérhetetlen a modern világban élő emberek számára, és szinte biztos, hogy meghaladja a te képességeidet. Az öröm ezer neve képes megváltoztatni ezt az álláspontodat.

Stephen Mitchell

MEGJEGYZÉS: A „Tao Te King” kifejezés a Tao Te Ching: A New English Version című könyvemre kíván utalni. Egyáltalán nem szükséges ismerned ahhoz, hogy élvezni tudd Az öröm ezer nevét. Habár ez a könyv önálló szövegként is olvasható, minden fejezet az én Tao Te Kingem megfelelő fejezetéhez kapcsolódik, és tanulságos lehet a kettőt párhuzamosan olvasnod.

BEVEZETÉS

A Tao Te King a körülöttünk lévő világgal összhangban élő elme csodálatosan pontos leírása. Ősi Kína, modern Amerika – mégis mit számít? Nincs se idő, se tér. Ha végre nem hiszünk többé a saját gondolatainknak, az élet máris könnyűvé válik.

Tapasztalatom szerint a zavarodottság az egyetlen szenvedés. A zavarodottság, amely akkor támad benned, ha vitába keveredsz azzal, ahogy a dolgok vannak. Teljesen tiszta állapotodban arra vágysz, ami van. Így amikor valami másra vágysz, mint ami van, rendkívül zavartnak érezheted magadat.

A saját gondolataidat vizsgálva felfedezheted, hogy egy gondolatodhoz vagy történetedhez való ragaszkodásod miként okozhatja szenvedésedet. Az elme természetes állapota a béke. Ám amint felbukkan egy gondolat, amelyet a magadévá teszel, a béke máris elillan. Abban a pillanatban úrrá lesz rajtad a gyötrelem, és a gondolat elhiteti veled, hogy szemben állsz azzal, ami van. Azt állítja, hogy harcban állsz a valósággal. Amikor megvizsgálod a gondolat mögött meghúzódó érzést, és rájössz, hogy hamis, máris a történeteden kívül találod magadat. Ezt követően a tudatosság fénye vetül a történetre, és így már csak annak a tudatos felismerése marad utána, hogy mi a valóság. A béke az, amely a történet nélkül vagy, egészen addig, míg fel nem merül a következő gyötrő történet. Idővel azonban az önvizsgálat, mint a felmerülő gondolatokra adott természetes és szótlan tudatosság, életre kel benned.

Amikor a Tao Te King „Mesterről” beszél, valaki olyat ír le, akinek elméjében béke honol: aki szereti azt, ami van. Ebben a könyvben azért használom a Mester kifejezést, mert a Tao Te Kingben szerepel, és azért fogok „Mesternőként” utalni rá, mivel kizárólag a saját tapasztalataimról beszélhetek. De sem a Mester, sem a tanító szót nem a hétköznapi értelemben használom, mivel az azt sugallná, hogy mi emberek nem egyformán vagyunk tanítók. Márpedig ez nem igaz. Mindenki ugyanazzal a bölcsességgel rendelkezik. A bölcsesség teljesen egyenlő mértékben oszlik meg közöttünk. Senki sem bölcsebb a másiknál. Végső soron senki sem taníthat téged, leszámítva saját magadat.

Nem osztogatok tanácsokat. Hiszek benne, hogy amit én tudok, azt mindenki más is tudja a maga módján. Negyvenhárom éven át tudatlanságban éltem, de aztán ráleltem az útra, vagyis kellően nyitottá váltam ahhoz, hogy az út találjon rám. Ezért hiszek benne, hogy te is megtalálhatod az utat. Senki sem tűnik ki a többiek közül. Nem léteznek guruk, akik varázslatos módon képesek lennének téged megvilágosítani. De ha olyasvalakit tekintünk spirituális vezetőnek, akinek boldog az élete, aki nem száll szembe a valósággal, helyette viszont minden pillanatban könnyedén és örömmel együtt áramlik vele, és úgy szereti, ahogy van, akkor ki tudja, talán mégiscsak spirituális vezető vagyok (már amennyiben én magam létezem egyáltalán).

Nyitottan állok mindenhez, amivel az elme, vagy amivel az élet megajándékoz. Vizsgálatnak vetettem alá a gondolkodásomat, és arra jutottam, hogy nincs semmi jelentősége. A megértés öröme ragyog bennem. Ismerem a szenvedést, és ismerem az örömöt, és tudom, ki vagyok. Ismerem magam, és téged is ismerlek, még azelőtt, hogy ennek tudatában lennél. Ha nincs többé történet, nincs múlt vagy jövő, nincs miért aggódni, nincs mit tenni, nincs hova menni, nincs kinek lenni, akkor minden a legnagyobb rendben van.

1

A tao, amely szavakba önthető, nem az örök Tao.

A valóságot nem fejezheted ki szavakkal. Így csupán korlátok közé szorítod. Próbáld meg főnevekbe, igékbe és melléknevekbe szuszakolni, és máris megszakad a pillanatról pillanatra történő áramlás. A tao, amely szavakba önthető, nem az örök Tao, mivel amint megpróbáljuk szavakkal kifejezni, azonnal időbeli dimenzióba helyezzük. Amint megkíséreljük megnevezni, megáll az időben. Ha valamit egyszer megnevezünk, onnantól kezdve az már nem örök. Az „örök” azt jelenti, hogy szabad, korlátok nélküli, nincs se térhez, se időhöz kötve, és akadálymentesen létezik.

Nincs egy külön nevünk arra, hogy most éppen ebben a székben ülök. Az örökkévalóság tapasztalata vagyok. Még „Isten” gondolata esetében is minden megáll, és időben jelenik meg, és ahogy létrehozom „Istent”, ezzel létrehozom a „nem Istent” is. Bármilyen másik gondolatot behelyettesíthetsz a helyére – a „fára” gondolva létrehozom a „fát” és a „nem fát”; az elv ugyanaz. A megnevezés előtt a világban nem léteznek elkülöníthető dolgok, nincs jelentés. Nem létezik más, csupán béke egy szavak és kétségek nélküli világban. Ez az a hely, ahol az örömteli csendben már minden megválaszolásra került.

Ebben a szavak előtti világban csak az – oszthatatlan, megfoghatatlan, már jelen lévő – valóság létezik. Egyetlen látszólag különálló dolog sem lehet valós, mivel azt csupán az elme hozta létre azáltal, hogy megnevezte. Amint ezt megértjük, minden, ami nem valódi, megszépül, mivel így már nem lesz semmi, ami a valóságot fenyegetné. Sosem látok semmit elkülönítve, amelyet úgy hívhatnék, hogy „fa”, „te” vagy „én”. Ezek a dolgok, hiszed, vagy sem, csupán a képzelet szüleményei.

Minden konkrét dolog, amelyből az illúziók világa, az álomvilág felépül, forrása a megnevezés. Az első álom az, amikor a mindenségből kiszakítunk egy darabot, és elnevezzük „fának”. Ezt hívom „első generációs gondolkodásnak”. Ezt követően a gondolat gondolatot szül, és máris lesz „magas fa, szép fa, fa, amely alá le akarok ülni, fa, amelyből jó minőségű bútor készíthető, fa, amelyet meg kell mentenem”, és az álom egyre csak folytatódik. Egy gyermek számára egyetlen pillanat is elegendő, hogy egy álomvilágba merüljön, amint először összekapcsol egy szót egy dologgal. Neked pedig mindössze egyetlen pillanatra van szükséged ahhoz, hogy megkérdőjelezd az álomvilágot, megtörd a varázst, és hálás legyél a Taónak mindenért – a fáért, a nem fáért; a világért, a nem világért.

Amikor az elme elhiszi, amit gondol, olyasmit nevez meg, ami megnevezhetetlen, és a néven keresztül igyekszik azt valóságossá tenni. Azt hiszi, hogy az általa megadott név valóságos, és hogy létezik egy tőle elkülöníthető külső világ. Ez illúzió. Az egész világ egy kivetülés. Amikor padlón vagy és rémültnek érzed magad, a világ ellenségesnek tűnik; amikor szereted, ami van, a világon minden kedvessé válik. A belső és a külső mindig összeillenek – egymás tükörképei. A világ az elméd tükörképe.

Ha nem hiszel a saját gondolataidnak, mentesülsz az elsődleges vágytól: attól a gondolattól, hogy a valóságnak másmilyennek kellene lennie, mint amilyen. Felismered a megnevezhetetlent, az elgondolhatatlant. Megérted, hogy nem létezik más rejtély, csak az, amit te magad hoztál létre. Sőt, ami azt illeti, rejtély sincs. Minden a napnál is világosabb. Egyszerű, mivel tényleg nem létezik semmi. Mostantól már csak a megjelenő történet létezik. Sőt, még az sem.

Végül a „rejtély” azonossá válik a „megjelenésekkel”. Ettől fogva egy új nézőpontból látod a dolgokat. A világ csupán egy optikai csalódás. Csak te magad létezel tébolyban és nyomorban vagy örömben és békességben. Végül a „vágy” azonossá válik a „vágynélküliséggel”. A vágy egy ajándék; a szemlélésről szól. Minden érted történik, nem veled.

Megkérdőjeleztem a gondolataimat, és beláttam, hogy őrültség szembeszállni azzal, ami van. Sosem vágyok semmi másra, mint ami ténylegesen történik. Vegyük például a kilencvenéves édesanyámat, aki hasnyálmirigyrákban haldoklik. Gondját viselem, főzök és takarítok rá, mellé fekszem, és a nap huszonhárom óráját a lakásán töltöm (a férjem minden reggel elvisz egy órára sétálni). Már egy hónapja tart. Mintha anyám lélegzetének ritmusára verne a szívem. Én fürdetem, mosom meg a legszemélyesebb testrészeit, adom be a gyógyszereit, és közben hálásnak érzem magam. Én vagyok az amott, rákban haldokolva, az utolsó napjaimat alvással, tévézéssel és beszélgetéssel töltve, telepumpálva a bámulatosnál bámulatosabb fájdalomcsillapító szerekkel. Ámulatba ejt anyám testének, az én testemnek a szépsége és az összetettsége. Élete utolsó napján, miközben az ágya szélén ülök, pillanatnyi kihagyás áll be a légzésében, és tudatosul bennem: már csak percek kérdése. Újabb kihagyás, és már tisztában vagyok vele. Lecsukódik szemünk, és pár pillanattal később eltávozik közülünk. Mélyen belenézek a szemébe, amelyekből az elme elköltözött, az értelem nélküli, az elme nélküli szemébe. Várom, hogy bekövetkezzék a változás. Arra várok, hogy a szemében megmutatkozzon a halál, ám nyoma sincs változásnak. Anyám ugyanúgy jelen van, mint korábban. Szeretem a róla szóló történetem. Mégis, hogy máshogy létezett volna korábban?

Egy férfi fegyvert szorít a hasamhoz, felhúzza a kakast, majd így szól: „Meg foglak ölni.” Megijedek, látva, hogy mennyire komolyan gondolja a dolgot. Valaki számára, akit énként azonosítok, az ölés gondolata bűntudatot okoz, amely egy szenvedő élethez vezet, ezért, amennyire kedvesen csak tudom, arra kérem, ne tegye. Nem árulom el neki, hogy az ő szenvedésére gondolok. Közli, hogy meg kell tennie, én pedig megértéssel fordulok felé; emlékszem, a korábbi életemben folyton azt hittem, hogy meg kell tennem dolgokat. Megköszönöm neki, hogy megtesz minden tőle telhetőt, és észreveszem, hogy elbűvölve merengek. Vajon így fog meghalni a Mesternő? Így végződik a történet? Továbbra is eltöltekezem örömmel, és csodálatosnak tartom, hogy a történet folytatódik. Sosem ismerheted meg a végét, még akkor sem, amikor az valóban bekövetkezik. Nagyon meghatódom az ég, a felhők és a holdfénytől ragyogó fák láttán. Szeretem, hogy ennek a csodálatos életnek soha egyetlen pillanatát vagy lélegzetvételét sem mulasztom el. Egyre csak várok. Végül nem húzza meg a ravaszt. Nem teszi ezt magával.

Az, amit „rossznak” és amit „jónak” hívunk, egy helyről ered. A Tao Te King azt tanítja, hogy a mindenség forrását „sötétségnek” nevezzük. Milyen csodálatos név (már ha egyáltalán szükségünk van névre)! A sötétség a forrásunk. Végül mindent magába fogad. A sötétség természete a szeretet, és csak zavarodottságunkban nevezzük rettegésnek, csúfságnak, elfogadhatatlannak vagy elviselhetetlennek. Minden gyötrelmünk abból fakad, amit arról képzelgünk, hogy mi van ebben a sötétségben. Tőlünk elkülönülve gondolunk a sötétségre, és valami szörnyűséget vetítünk belé. Ám a sötétség valójában mindig jóindulatú.

Mi a „sötétségen belüli sötétség”? Az elme, amely nem tud semmit. Ez a nem tudó elme a világegyetem középpontja – maga a világegyetem –, rajta kívül nincs semmi. Azért a sötétség minden megértés kapuja, mivel, ha egyszer megérted a sötétséget, világossá válik számodra, hogy nem létezik semmi tőled elkülönítve. Végső tekintetben egyetlen név és egyetlen gondolat sem lehet valós. Az egész csupán ideiglenes; minden változik. A sötét, a névtelen, az elgondolhatatlan – ez az, amiben teljesen megbízhatsz. Nem változik, és jóindulatú. Amikor erre rájössz, egyszerűen nevetned kell. Nincs semmi komoly az életben vagy a halálban.

2

Amikor az emberek bizonyos dolgokra jóként tekintenek, más dolgok rosszakká válnak.

Azzal, hogy hisznek a gondolataiknak, az emberek ellentétekre osztják a valóságot. Úgy vélik, hogy csak bizonyos dolgok szépek. De egy tiszta elme számára a világon minden szép a maga módján.

Azáltal, hogy hiszel a gondolataidnak, valótlanná teheted a valóságot. Amennyiben nem osztod fel kategóriákra a valóságot azzal, hogy megnevezed és valódiként tekintesz az általad adott nevekre, mégis hogyan utasíthatnál el bármit is, vagy hihetnéd azt, hogy az egyik dolog kevesebbet ér a másiknál? Az elme feladata bebizonyítania, hogy igaz, amit gondol, és ezt meg is teszi azzal, hogy megítél és összehasonlít valamit valamivel. Mire menne az elménk egyvalamivel, ha nem lenne képes valami mással azt bizonyítani? Bizonyítás nélkül mégis miként létezhetne ez vagy az?

Ha például azt hiszed, hogy kizárólag Mozart zenéje szép, akkor a te világodban nincs helye a rapnek. Természetesen jogod van a véleményedhez, de közben mások szerint a rap nagyon is népszerű. Hogyan fogsz reagálni, ha szerinted a rap borzasztó? Összeszorul a fogad, amint meghallod, és ha hallgatni vagy kénytelen (mert, mondjuk, szülő vagy nagyszülő vagy), úgy érzed, mintha kínoznának. Szeretem, hogy amint megértjük az elménk, Mozart mellett mindjárt nyílik benne hely a rapnek is. Semmit sem hallok zajként. Számomra az autóriasztó hangja ugyanolyan szép, mint a madarak éneke. Mind Isten hangja. Az elme természetéből fakadóan végtelen. Amint megkérdőjeleztük a hiteit, mindenben szépségre lelhetünk; ennyire nyitott és szabad. Ez nem filozófia. Ez a világ a maga valójában.

Ha mások cselekedetét rossznak gondolod, miként láthatod meg benne a jót? Hogyan láthatod meg a jót, amely akár évekkel később belőle származhat? Ha másokra rosszként tekintesz, miként érthetnéd meg, hogy mindnyájan egyenlőnek teremtettünk? Azzal, ahogy élünk, mindnyájan tanítunk. Egy nagyon részeg alaktól többet tanulhatunk arról, miért ne igyunk, mint egy absztinenstől, függetlenül attól, mennyire ájtatos az illető. Jóság tekintetében nincs különbség az emberek között. Sosem létezett olyan emberi lény, aki jobb vagy rosszabb lett volna nálad.

Az az elme, amely nem kérdőjelezi meg a saját ítéleteit, a világot egy nagyon kicsi és veszélyes hellyé teszi. Továbbra is rossz dolgokkal és rossz emberekkel lesz kénytelen megtölteni a világot, és ezzel létrehozza a saját szenvedését. A legrosszabb, ami valaha történt, csupán a múltban létezik, ami azt jelenti, hogy egyáltalán nem is létezik. Itt és most csak az elmédben lévő gyötrő gondolat létezik.

Jó dolgok, rossz dolgok; jó emberek, rossz emberek. Ezek az ellentétek kizárólag egymással szembeállítva érvényesek. Nem lehet, hogy bármi, ami jelenleg rossznak tűnik számodra, pusztán csak olyasmi, amit még nem látsz eléggé tisztán? Az önmagában lévő valóságban minden dolog, minden személy olyan, ami messze meghaladja az ítélőképességedet.

Onnantól kezdve, hogy többé nem hiszel a saját gondolataidnak, anélkül cselekszel, hogy bármit is tennél, mivel már nincs más lehetőség. Egyszerűen hamisként fogsz tekinteni a cselekvőként magadról alkotott összes gondolatodra. Figyelem a kezet, amelyet a magaménak mondok, ahogy a teáscsésze felé nyúl. Olyan, mintha értelemmel bírna, ahogy céltudatosan szeli át a levegőt, ér el a csészéhez, fonódnak rá az ujjai a fülére, emeli fel a csészét, hozza el az ajakig, megdönti, végül pedig a tea a szájba folyik. Áh! Holott az egész folyamat alatt senki sem csinál semmit. A cselekvő egészen más valaki, az, aki az „én vagyok”, történeten túl lakozik.

A dolgok látszólag megtörténnek, a Mesternő pedig elengedi őket, hiszen máris tovaszálltak. A dolgok e látszólagos elengedése nem a megadás valamiféle szent cselekedete. Csupán arról van szó, hogy ezekből eleve soha semmi sem tartozott a Mesternőhöz. Mégis, hogy tehetné meg, hogy nem engedi el, ami amúgy sem létezik, kizárólag egyfajta múlt vagy jövő történeteként?

Csak azzal rendelkezik, amiről úgy hiszi, vagyis nincs semmije, nincs szüksége semmire. Cselekszik, és várja a csodát, ami van, nem számítva semmi olyasmire, ami elrontaná a meglepetést. Amint elkészül a munkájával, rögtön megfeledkezik róla, mivel nincs mire emlékeznie. Kész van. Elillant. A Mesternő nem láthatja, ami nem létezik. Vajon jól vagy rosszul sikerült-e a munkája? Milyen nevetséges kérdés! A munkája mélyenszántó volt-e, vagy semmi hatása sem volt? Mintha ez a Mesternő dolga lenne! Örökké fog tartani? Tartott akár egy pillanatig is?

BYRON KATIE
TOVÁBBI KÖNYVEI

NÉGY KÉRDÉS

Egyszerű és hatékony módszer, amely emberek
millióinak segített megváltoztatni az életét!

309 oldal
Keresd a weboldalunkon
e-könyv formátumban is!
www.edesviz.hu

Négy egyszerű kérdés, mely minden emberi helyzetre alkalmazható. Byron Katie önsegítő módszerét, „A Munkát” (The Work) ez idáig százezrek sajátították el világszerte. Sikerét annak köszönheti, hogy úgy vezeti el sorsfordító felismerésekhez az olvasót, hogy nem kell hozzá más, mint papír, ceruza, egy kis önismeret és az elvégzett Munka.

AZ ELME RAGYOGÓ OTTHONA

Szabadítsd fel az életed
a négy kérdés segítségével

341 oldal
Keresd a weboldalunkon
e-könyv formátumban is!
www.edesviz.hu

Hogyan lehetünk önzetlenek életünk minden napján? Miként szabadíthatjuk meg magunkat a szomorúság, a stressz és a harag okozta érzésektől?

Az elme ragyogó otthona a Gyémánt szútra köré épül, amely a világ egyik legcsodálatosabb és legmélyebb spirituális szövege. Ez az ősi buddhista szútra az önzetlenségen elmélkedő kiterjesztett meditáció. Byron Katie könyvének célja pedig az, hogy ezt a régi tudást közelebb hozza, értelmezhetőbbé tegye a spirituális úton járók számára. Lehetővé teszi, hogy megértsük, kik is vagyunk valójában, és ezáltal megszabaduljunk minden fájdalmas gondolatunktól.

SZÜKSÉGEM VAN A SZERETETEDRE
vagy mégsem?

Miként vessünk véget a szeretet
és az elismerés hajszolásának?

292 oldal
Keresd a weboldalunkon
e-könyv formátumban!
www.edesviz.hu

„Abban mindenki egyetért, hogy a szeretet csodálatos – kivéve, amikor borzalmas. Egész életünket ennek az érzésnek a bűvöletében töltjük: keressük, igyekszünk megtartani, vagy próbáljuk túltenni magunkat az elvesztésén. Ha viselkedésünk mögé nézünk, nem kell nagyon mélyre ásnunk, és két alapvető mozgatórugót találunk: az elfogadást és az elismerést.”

Ez a könyv közelebbről szemügyre veszi a szeretetért és az elfogadásért folytatott emberi vesszőfutást, hogy megmutassa, mi az, ami működik, és mi az, ami nem. Segít, hogy boldogabb légy a szerelemben, és eredményesebb mindenféle emberi kapcsolatodban.

ÉDESVÍZ WEBÁRUHÁZ
AKCIÓK • INFORMÁCIÓK

webaruhaz@edesviz.hu
00-36-30-781-5474
www.edesviz.hu

ÉDESVÍZ KÖNYVESBOLT
1092 BUDAPEST • RÁDAY UTCA 14.

konyvesbolt@edesviz.hu
36-30-919-5314

ÉDESVÍZ KÖZÖSSÉG
ÉRDEKESSÉGEK • KÖNYVRÉSZLETEK • JÁTÉKOK

A mindennapokra!

ÉDESVÍZ KIADÓ

facebook / scridb / youtube / instagram

ÉDESVÍZ NAGYKERESKEDÉS
VISZONTELADÓINKNAK

nagyker@edesviz.hu
00-36-30-781-5474

ÉDESVÍZ + magazin
Cikkek az
EGÉSZSÉG • ÖNFEJLESZTÉS • EZOTÉRIA
témaköreiben

Érdekes információk szerzőkről és könyvekről

Keresd a www.edesvizkiado.hu címen