EGO-ELME-ÉBERSÉG-TUDATOSSÁG

FRANK M. WANDERER

Frank M. Wanderer

EGO-ELME-ÉBERSÉG-TUDATOSSÁG

Minden jog fenntartva

A könyv – a kiadó írásos jóváhagyása nélkül –

sem egészében, sem részleteiben nem sokszorosítható vagy közölhető, elektronikus vagy mechanikus módon, az információrögzítés semmilyen formájában

és értelmében.

Copyright (c) 2025. Frank M. Wanderer, Ervin Kery

Kiadó:

Consciousness Book Publishing

www.consciousness-books.com

publishing@consciousness-books.com

CONTENTS

Előszó

1. Az Ego Természete

2. Az Elme működése

3. Az Éberség, mint a Szabadság Kapuja

4. A Tudatosság, az Időtlen Jelenlét

További könyveink

ELŐSZÓ

Az emberiség legnagyobb belső konfliktusa mindig is a saját elméjével való azonosulás volt. Az elme hangja, amely védekezik, ítélkezik, fél, követel, és uralkodni akar, nem más, mint az ego szüntelen játéka, amely az illúziók világában tart fogva minket.

Az ego, bár látszólag a túlélésünkért felelős, valójában akadályozza, hogy meglássuk valódi természetünket, amely tiszta, határtalan tudatosság és belső béke.

Az „Ego – Elme – Éberség – Tudatosság” című könyv célja, hogy bemutassa az ego természetét és az elme működését, miközben felfedi, hogyan sodor magával minket a folyamatos gondolatáradat és az azonosulás a belső monológgal.

Az ego szerepe, hogy elkülönülést és különálló identitást hozzon létre, ám ez az azonosulás olyan börtön, amelyből csak az éberség és a tudatosság térbe való visszatérés révén szabadulhatunk ki.

A könyv négy fő szakaszból áll.

1. Az Ego természete

Ebben a részben feltárul az ego rejtett működése. Hogyan alkotja meg az identitást, miként tartja fenn a félelmet és az elkülönültség érzését, és miért táplálja a múlt és jövő illúzióját, hogy elkerülje a jelen pillanat valóságát.

2. Az Elme működése

Az elme nem ellenség, ám az ego rabszolgájává válik, ha nem ismerjük fel működésének természetét. Ez a szakasz bemutatja, hogyan kapcsolhatjuk ki az ego által táplált belső zajt, hogy az elme eszközzé, ne pedig uralkodóvá váljon.

3. Az Éberség, mint a Szabadság Kapuja

Az ego és az elme működésének megértése után elérkezünk az emberi létezés legfontosabb dimenziójához: az éberséghez.

Az éberség nem egy állapot, hanem maga a jelenlét, amely minden gondolat mögött létezik. Az éberség nem valami, amit meg kell teremteni, hanem az, ami mindig is ott volt – a tiszta tudatosság tere, amelyben minden jelenség megjelenik és eltűnik.

Ahogy az éberség fokozatosan elmélyül, a belső csend nem ürességgé, hanem élettel teli teljességgé válik. Itt ér véget az ego játéka, és itt kezdődik a valódi önmagunk felismerése.

4. A Tudatosság, az Időtlen Jelenlét

A tudatosság nem egy tárgy, amit elérhetünk vagy megfoghatunk, hanem az a tiszta, határtalan tér.

Ez az a tér, amelyben az élet minden tapasztalata megjelenik, és amely önmagában szabad minden ítélkezéstől, azonosulástól és szenvedéstől. Az éberség az a belső csend, amely figyel, és amely soha nem változik, akkor is ott van, amikor az elme zajos, és akkor is, amikor a gondolatok elcsitulnak.

Ez a tér nem személyes, nem tartozik az egohoz vagy az elméhez. Ez az igazi önmagunk – az időtlen jelenlét.

A tudatosság az a felismerés, hogy nem az elme tartalma vagyunk, hanem az, aki figyeli azokat. Amikor az ember felébred az elme uralma alól, ráébred arra, hogy a gondolatok jönnek és mennek, de valami mindig állandó marad – a tiszta figyelem, a jelenlét.

A tudatosság nem küzd az egóval, mert nem része az ego játszmáinak. A tudatosság olyan, mint a végtelen égbolt, amelyben a gondolatok és érzések felhők csupán. Egyik felhő sem érintheti meg az eget, és egyik gondolat sem változtathatja meg a tudatosság valódi természetét.

A könyv végső üzenete, hogy az ego börtönéből való kiszabadulás nem a harcról szól, hanem a felismerésekről.

Nem kell semmit megváltoztatnunk, csak fel kell ismernünk a valódi természetünket.

Az ego nem ellenség, hanem eszköz, amely akkor válik veszélyessé, ha azonosulunk vele. Az éberség és tudatosság terében azonban az ego elveszíti az uralmát, és megjelenik az igazi szabadság, az élet közvetlen megélése.

Ez a könyv egy belső utazás, amely arra hív, hogy kilépjünk a megszokott gondolkodási sémákból, és visszataláljunk a jelen pillanat valóságához, ahol a tudatosság végtelen tere vár ránk.

AZ EGO TERMÉSZETE

Az identitáskeresés kényszere

Az életünk ebben a világban akkor kezdődött, amikor megszülettünk. Ekkor bizonyíthatóan éltünk, de még nem voltunk valakik. Csak a jelen, a létezés egyszerűsége és nagyszerűsége létezett számunkra.

Valakivé az a társadalom, az a kultúra alakított bennünket, amelybe felnevelkedtünk. Valakivé válásunk az egónk megszületésével kezdődött.

Ez egy elkerülhetetlen lépés volt a Tudat evolúciós fejlődésmenetében, tehát ebben nincs is semmi rossz.

Megszületik az ego, az elkülönült kis én, mint az öntudatnak egy fókusza. Ez a kis én szerez aztán tapasztalatokat önmagáról és a világról.

Az evolúció természetes menetében ezeknek a tapasztalatoknak eredményeként aztán az ego visszalép, hogy teret engedjen annak a folyamatnak, amely során az emberi formán keresztül a Tudat önmaga tudatára ébred.

Ennek az evolúciós folyamatnak kibontakozását azonban megakadályozza egy illúzió, a valakivé válás illúziója.

Valakivé válásunk pedig akkor kezdődik, amikor elkezdünk azonosulni az egóval, ezzel az elkülönült kis énnel. Ennek az illúziónak a hatására úgy érezzük, hogy az ego a valóság, mi az egóval vagyunk azonosak és az elkülönült kis én fejlődése adja a személyes fejlődésünk alapját.

Ezt az illúziót napjainkban már nem is tudjuk elkerülni, mert az emberiség már évezredek óta él ebben az illúzióban. A hazugság önállósította magát és így vált az ego illúziója valósággá az emberiség és így számunkra is.

Az egóval való azonosulásunk tesz tehát bennünket valakivé. Ez az egóval való azonosulás lesz aztán minden illúzió és ezzel együtt minden problémánk és szenvedésünk forrása.

Mivel mindenki körülöttünk az egót tekinti élete legfontosabb középpontjának, ezért bennünket is úgy neveltek a szüleink, hogy felnőttként lehetőleg egy erős középponttal, egy erős egóval rendelkezzünk.

Erre azért is van szükség, mert a társadalom és a kultúra körülöttünk az erős egóval rendelkezőket isteníti, azoknak kedvez.

Így szüleink és tanáraink belénk nevelték azt az állandó törekvést, hogy egy erős valakivé váljunk, valaki más legyünk, mint akik most vagyunk (többek, nagyobbak, fontosabbak legyünk, mint a többi ember).

Ezért mindig másokra figyelünk, állandóan összehasonlítgatjuk magunkat a többiekkel. Mindeközben igyekszünk tetteinket a mások elvárásaihoz, mások véleményéhez igazítani.

Így állandóan a múlttal és a jövővel foglalkozunk, soha sincs elég időnk arra, hogy megálljunk és meglássuk ezt az életünk mögött meghúzódó hatalmas illúziót.

A személyes történet hatalma

Mindenkinek meg van a maga személyes története. A személyes történetünk szálait a szüleink kezdték el fonni, először ők mondták meg nekünk, hogy kik vagyunk és ők közvetítették felénk azokat a szabályokat is, hogy hogyan kell együtt élni a többi emberrel egy adott társadalom keretei között.