Kate Hardy

A vörös ruhás nő

Melanie Milburne

Nem kérek bocsánatot

Minden jog fenntartva. Jelen kiadvány bármely részét tilos a kiadó írásos engedélye nélkül módosítani, sokszorosítani, bármilyen elektronikus vagy gépi formában és egyéb módon közzétenni vagy terjeszteni, beleértve a fénymásolást, felvételkészítést és mindenfajta információtároló vagy -visszakereső rendszert; kivételt képez a kritikus, aki kritikájában rövid szakaszokat idézhet belőle. Ez a kiadvány a Harlequin Enterprises ULC-vel létrejött megállapodás nyomán jelenik meg. Jelen mű kitalált történet. A nevek, személyek, helyszínek és események a szerző képzeletének termékei, vagy fiktív módon alkalmazza őket. Bármely hasonlóság élő vagy halott személlyel, üzlettel, vállalattal, eseménnyel vagy helyszínnel teljes mértékben a véletlen műve, és nem a szerző szándékát tükrözi.

§ All rights reserved including the right of reproduction in whole or in part in any form. Without limiting the generality of the foregoing reservation of rights, no part of this publication may be modified, reproduced, transmitted or communicated in any form or by any means, electronic or mechanical, including photocopy, recording or any information storage and retrieval system, without the written permission of the publisher, except for a reviewer, who may quote brief passages in a review. This edition is published by arrangement with Harlequin Enterprises ULC. This is a work of fiction. Names, characters, places and incidents are either the product of the author’s imagination or are used fictitiously, and any resemblance to actual persons, living or dead, businesses, companies, events or locales is entirely coincidental and not intended by the author.

© Pamela Brooks, 2020 – Vinton Kiadó Kft., 2023

A Júlia 769. eredeti címe: One Night to Remember

(Harlequin, Mills & Boon Modern Romance)

Magyarra fordította: Kis Z. Margit

© Melanie Milburne, 2007 – Vinton Kiadó Kft., 2023

A Júlia 770. eredeti címe: Bought For Her Baby (Harlequin, Mills & Boon Modern Romance)

Második, átdolgozott kiadás. (Első megjelenés: 2009)

Magyarra fordította: Marosi Orsolya

Nyomtatásban megjelent: a JÚLIA 769-70. számában, 2023

Átdolgozott kiadás

ISBN 978-963-540-645-6

- Kép: Shutterstock

A HARLEQUIN ® és ™ a Harlequin Enterprises Limited vagy a konszern leányvállalatai tulajdonában álló védjegy, amelyet mások licencia alapján használnak.

Magyarországon kiadja a Vinton Kiadó Kft., 2023

- A kiadó és a szerkesztőség címe: 1118 Budapest, Szüret u. 15.

- Felelős kiadó: dr. Bayer József

- Főszerkesztő: Vaskó Beatrix

- Telefon: +36-1-781-4351; e-mail cím: info@vintonkiado.hu

Kiadónk újdonságairól, a megrendelési lehetőségekről honlapunkon is tájékozódhat:

www.vintonkiado.hu

Az e-book formátumot előállította:

www.bookandwalk.hu

Kate Hardy

A vörös ruhás nő

1. FEJEZET

– A legjobb gyógyszer a felejtésre egy őrült éjszaka egy jóképű idegennel – tanácsolta Natalie.

– Szó sem lehet egyéjszakás kalandról – tiltakozott Holly.

Még korainak érezte, hogy megkíséreljen kimászni abból a mély gödörből, amelybe a szakítása taszította. Nyolc évig voltak együtt Simonnal. Hogyan feledtethetné egy esztelen éjszaka a sokévnyi együtt töltött időt? Úgy gondolta, a kapcsolatuk elég erős ahhoz, hogy kitartson, és túlélje Simon hat hónapos tengerentúli kiküldetését. Elvégre ő is rengeteg időt töltött nyaranta távol különböző ásatási helyszíneken, és csak a hétvégékre jött haza. Ebből sosem volt gond. Boldogok voltak Simonnal.

Vagy legalábbis ő azt hitte. De minél többet agyalt ezen a kérdésen, annál inkább elbizonytalanodott. Lehet, hogy nagyot tévedett?

Simon New Yorkban megismerkedett Fenellával, és fülig beleszeretett. Így aztán le kellett fújni az esküvőjüket, ami egy hónap múlva lett volna. A legszebb az volt a dologban, hogy Simon rá testálta az esküvő lemondását, az ajándékok visszaküldését – azzal az indoklással, hogy Holly „jobb az ilyen dolgokban”. Ő pedig összeszorított foggal megcsinált mindent, és azzal vigasztalta magát, hogy így legalább nem marad elintézetlenül semmi, mert ha Simonon múlna…

A férfi felajánlotta, hogy kivásárolja Holly részét a közös házukból, azzal a nevetséges magyarázattal, hogy így legalább nem kell az eladásával bajlódnia. A lánynak azonban nagyon fájt, hogy volt szerelme egy másik nővel fog majd ott élni. Ő pedig kereshet magának új otthont.

Az elmúlt két hét szörnyű volt. A legtöbb ismerőse nagyon kedves volt ugyan hozzá, de Holly utálta az elhagyott menyasszony szerepét. Nehezen viselte a szánakozó pillantásokat. Szerencsére a barátai udvariasan kerülték, hogy olyan kérdéseket szegezzenek neki, mint hogy „Mi volt a baj?”, „Hogyhogy ilyen gyorsan másba szeretett bele Simon?”. Ám Holly tudta, hogy magukban felteszik ezeket a kérdéseket, és mindenféle válaszokat adnak rájuk.

Mindennek a tetejébe még neki kellett a közös holmijukat is szelektálnia. Miközben szortírozta a dolgaikat, rájött, hogy neki milyen kevés holmija volt, de még olyan is alig akadt, amit Simonnal közösen használtak volna. A ruhák, bútordarabok vagy egyéb tárgyak nyolcvan százaléka a férfié volt.

Hogy hagyhatta magát ennyire háttérbe szorítani? Miért nem mondott gyakrabban nemet Simonnak, vagy miért nem ragaszkodott hozzá, ha valamit meg akart venni magának? Igazán ostoba liba volt.

Holly tényleg azt hitte, hogy Simon szereti. Elvégre ő is szerette a férfit. Igaz, hogy nem lobogott köztük eszeveszetten a szenvedély lángja, ahogy a romantikus regényekben vagy filmekben látni. Holly tisztában volt azzal, hogy átlagos külsejű, ezért nem is számított eget rengető szerelemre. De Simonnal kezdettől fogva kedvelték és jól megértették egymást. Elkezdtek randizgatni, aztán egy idő után összeköltöztek, majd vettek egy közös házat. Boldogok voltak.

Ámbár a jelek szerint mégsem eléggé.

Mert Simon New Yorkban megismerte azt a nőt, aki valóban megajándékozta a mindent elsöprő, nagy szerelemmel. Akinek a csókja igazi tűzijátékot indított el benne. Olyat, amilyet Holly sosem volt képes.

Ha ő lett volna Simon számára az igazi, talán már évekkel ezelőtt összeházasodtak volna, és nem találnak ki újabb és újabb okot arra, hogy halogassák az esküvőt. Csak tavaly tűzték ki az időpontot, amikor Simon anyja már elvesztette a türelmét, és követelni kezdte, hogy lépjenek az esküvő – és különösen az unokája – ügyében.

Nos, most hamarosan teljesül minden vágya, Fenella ugyanis várandós, és reggelenként erős hányingerrel küzd.

– Egy kis nyaralás jót tenne neked – térítette magához Natalie.

– Nem, nem kell. Semmi bajom. – Holly nem akart nyaralni menni most, amikor eredetileg a nászútjára kellene készülődnie.

Miért nem vette korábban észre, hogy Simon már nem szereti, hogy a kapcsolatukat csak a megszokás élteti, és nem a nagy érzés, amelyre mindketten vágytak?

– Most legalább lesz időm a munkámra koncentrálni. – Holly igyekezett valami jót találni a helyzetben, hogy leplezze a szomorúságát és a magányosságát.

– Ja, a száraz, öreg csontokra.

– Néha egész nedvesek. Például ha az ásatási terület megtelik esővízzel.

Natalie megborzongott.

– Hideg, oszladozó csontvázak. Na, ezért szeretek én a jó meleg konyhában ülni és az újsággal foglalkozni. Még akkor is, ha a finnyás művészeti igazgatóm néhány apró változtatás kedvéért újra megcsináltatja velem az ételt, hogy aztán új fotókat készítsek róla. Holly, ha minden idődet évszázadokkal ezelőtt elhunyt emberek csontjainak szenteled, sosem fogsz megismerkedni egy klassz férfival. A régészek nem szexik.

Holly felnevetett.

– Dehogynem! Ott van Indiana Jones!

– Ő filmhős. A való életben a kollégáid egy eleven nőt meg sem mernek szólítani.

– Egyáltalán nincs igazad. A kollégáim igenis gyakran megszólítanak még engem is, és sokat beszélgetünk.

– Mert együtt dolgoztok. Nem vagy veszélyes rájuk. Hogy finoman fogalmazzak, nem tekintenek nőnek.

Holly tudta, hogy Natalie pontosan írta le a helyzetet. Nagyon igyekezett, hogy a barátnője megjegyzése ne fokozza tovább a kisebbrendűségi érzését. Miért van az, hogy a férfiak nem akarnak beleszeretni?

– De továbbra is azt mondom, rád fér a nyaralás. Tudom, hogy ezen a hétvégén nem dolgozol, ezért elutazunk Bathba. Róma után ez a legklasszabb hely. Megcsodálhatod a római fürdőket, aztán elrángatlak onnan a Pump Roomba egy teára. Közben pedig megbámuljuk a Circus gyönyörű György korabeli házait.

– Te pedig figyelsz, nem jár-e arra Mr. Darcy hasonmása? – ugratta a barátnőjét Holly. Natalie ugyanis teljesen odavolt Jane Austen regényeiért.

– Meglehet – nevetett a barátnője.

– Hát jó. Veled biztosan jól érzem majd magam – egyezett bele Holly.

Már a gondolattól kirázta a hideg, hogy a hétvégén magányosan keseregjen az elfuserált életén. Az utolsó napjait töltené a Simonnal közösen vett házban. A jövő héttől Camdenben fog lakni egy kis bérlakásban, Simon pedig visszaköltözik a házukba.

– Helyes, mert már lefoglaltam a szállodát.

– Kockáztattál? Mi van, ha nemet mondok?

– Addig gyötörtelek volna a szemrehányásaimmal, amíg bele nem egyezel. Bath központjában foglaltam egy szállodai szobát, és az egészet én állom. Tudom, mennyire vártad a római utazást. Tulajdonképpen először arra gondoltam, hogy oda megyünk, de aztán féltem, hogy túl sokba kerülne, még ha olcsóbb szállodát választok is.

Holly mosolyogva ölelte meg a barátnőjét.

– Köszönöm, Nat. Ez is remek lesz. Olyan kedves vagy!

– Te is megtennéd értem, ha én lennék a helyedben. Most is az a véleményem, hogy Simon egy idióta. Ahogy bánt veled… Sokkal jobbat érdemelsz nála!

Hát, annyi bizonyos, hogy Holly jobban érezte volna magát, ha Simon még azelőtt szakít vele, hogy teherbe ejti Fenellát. Mert ez volt az a rész, ami a legjobban fájt neki. Miért hitegette Simon, ha tudta, hogy már nem szereti? Miért tett úgy, mintha minden rendben volna, amikor már egy másik nő ágyában aludt?

Persze nem hibáztathatja mindenért Simont. Ő miért nem vette észre, hogy a kapcsolatuk a végét járja? Már akkor látni lehetett az intő jeleket, amikor a férfi elutazott New Yorkba. Holly csak egyszer látogatta meg, a kiküldetése legelején, de Simonnak állandóan akadt valami elintéznivalója. Amikor a lány rákérdezett, miért nem ér rá, a férfi mindig a munkájára hivatkozott. Holly most már tudta, hogy Fenella állt a háttérben.

– Legalább annyi tisztesség volt benne, hogy nem az oltár előtt hagyott faképnél – mondta megjátszott jókedvvel. – Rosszabbul is alakulhatott volna.

– De alakulhatott volna sokkal jobban is – felelte Natalie. – Túl kedves vagy a világhoz.

– Nem vagyok kedves. Dühös és megbántott vagyok, de ha hisztériáznék, az sem javítana a helyzeten. – Holly felsóhajtott. – Nyomorultul érzem magam, de ne aggódj, nem halok bele a bánatba.

– Az jó, mert Simon nem ér annyit. – Natalie megszorította a barátnője kezét. – Jól van. Péntek este munka után vonatra ülünk, szombat reggel először megnézzük a római fürdőket, sétálunk a gyönyörű házak közt, teázunk a Pump Roomban, majd, kis Hamupipőkém, eljössz velem a bálba!

– Miféle bálba? – kérdezte Holly.

– Szereztem belépőket a szombat esti bálra. Bathon kívül lesz, egy Erzsébet korabeli palotában. Ígérem, imádni fogod. A régenskorszakot idéző jelmezes bál lesz.

Holly felnyögött.

– Szóval megint a Darcy-imádatodról van szó.

– Nem láttam értelmét, hogy előre megkérdezzelek, inkább egyszerűen odacipellek, hogy remekül érezhesd magad – cukkolta Natalie.

– Egy báltól biztosan nem fogom remekül érezni magam. Tudod, hogy kétballábas vagyok, és a jelmezem…

– Mielőtt azt mondanád, hogy nincs jelmezed, ne aggódj, már kölcsönöztem egyet neked.

– Mi? És ha nem jó rám?

– Ha rám jó, akkor rád is. Az újságtól az egyik kolléga ajánlott egy jó jelmezkölcsönzőt, és tegnap elmentem oda. Felpróbáltam néhány ruhát, és fantasztikusakat választottam.

– Hm.

– Ugyan már, Holly! A koncertet biztosan élvezni fogod. Képzeld, egy vonósnégyes fog játszani egy tó közepén úszó pavilonban! Nekem úgy is jó, ha leülsz a partra, hallgatod a zenét, megiszol valamit, és be sem teszed a lábad a bálterembe.

Holly tudta, hogy a barátnője csak el akarja terelni a figyelmét a romba dőlt életéről. És ezért hálás volt neki. Különben egyre csak azon törné a fejét, mi lehet vele a baj. Azzal mindig is tisztában volt, hogy Simon túl jó neki. Bár könyvelő volt, úgy nézett ki, mint egy filmsztár. Az internet segítségével azt is kiderítette, hogy Fenella gyönyörű nő. Benne minden megvolt, ami őbelőle hiányzott. Nem csoda, hogy Simon beleszeretett. Ha egy, többnyire kopott farmerben és elnyűtt pólóban járó régészt egy tökéletes frizurájú, hibátlanul kisminkelt nő mellé állítanak, mindenki könnyen kitalálhatja, ki lesz a nyertes.

– Bemegyek veled a bálterembe – ígérte meg Holly –, hogy kedvedre táncolhass. És nagyra értékelem, hogy mellettem állsz.

– Mindig számíthatsz rám – mondta Natalie. – A legjobb barátnőm vagy, tizenegy éves korunk óta. És ezen semmi sem változtathat. Akkor pénteken négykor találkozunk a Paddington pályaudvaron, és az első vonattal elutazunk Bathba. Megvettem a jegyeket. A biztonság kedvéért elküldöm e-mailben, hogy neked is kéznél legyen, ha a mobilommal nem stimmelne valami.

– Valószínűbb, hogy az enyémmel nem stimmel majd valami. Mindig elfelejtem feltölteni, tudod, milyen béna vagyok. Köszönök mindent, Nat! Te vagy a világon a legjobb barátnő.

Alkohol plusz a szüleim – ez nem a legjobb kombináció, gondolta Harry, és igazán örült, hogy a bátyja, Dominic a feleségével, meg a nővére, Ellen a férjével itt voltak. Csak az ő társaságuk miatt lehetett elviselni a Beauchamp Abbey-i látogatást. Bárcsak vasárnapi ebédre hívták volna, és nem szombaton vacsorára, mert akkor a szüleik az unokák előtt nem veszekedtek volna ennyit!

Ámbár akkor is sokat veszekedtek, amikor ő gyerek volt. De azóta a légkör még rosszabb lett. Attól fogva vált igazán elviselhetetlenné, amikor Dom és Ellen egyetemre ment. Harry gyűlölte az örökös veszekedést, ezért ha csak tehette, elmenekült a nagyanyjához. A szülei viselkedése nagyon sokáig elriasztotta attól, hogy megnősüljön.

Szerencsére Ellen most is felajánlotta, hogy aludjon náluk, így nem kellett végigkínlódnia az egész hétvégét a szüleivel. Most azonban, az utolsó fogás után, az apja brandyt nyakalva agresszíven nekitámadt.

– Már harmincéves vagy, Harry. Ideje volna újra megnősülnöd és megállapodnod – jegyezte meg Moran vikomt.

– A munkám nagyon lefoglal, apa. Nem volna tisztességes, ha állandóan magára hagynám a feleségemet a turnék idején. – Az első házassága sem működött, pedig a felesége is zenész volt, és tudta, hogy ebből a munkából csak úgy lehet megélni, ha sokat utazik az ember. A következő házassága is kudarcba fulladna, ha a nejének egyedül kellene kuksolnia otthon.

– Jó sokáig hagytuk, hogy nyikorgasd azt a csellót – vágott közbe ingerülten George. – Most már haza kéne térned, hogy kivedd a részed a családi vállalkozásból.

Harrynek nem volt ínyére a „csellónyikorgatás” kifejezés. Elvégre kitüntetéssel fejezte be a Királyi Zeneakadémiát, és már hat éve játszott egy neves vonósnégyesben. Arról nem is beszélve, hogy tavaly a saját pénzéből javíttatta meg a télikert tetőzetét. Nagyon is támogatta a családi vállalkozást, csak épp tisztes távolságból.

Egyre nehezebben fogta vissza magát, nehogy beolvasson az apjának. Ha bosszantja, hogy a legkisebb gyermeke a maga útját járja, az még belefér, de miért kell állandóan macerálnia, és azt éreztetni vele, hogy a munkája értéktelen, ő pedig semmire sem alkalmas? De Harry bármennyire is szeretett volna a zsarnok apjával nyíltan szembeszállni, nem akarta, hogy ezzel megnehezítse a testvérei életét. Dom és Ellen itt éltek, és az apja rájuk zúdította volna a dühét.

– Az apám forogna a sírjában, ha tudná, hogy idegenek szaglásznak majd az ősi fészekben – dohogott George.

– Nem fog senki szaglászni, apa – biztosította Dominic. – A látogatók csak egy meghatározott útvonalat járhatnak be. A korlátokkal elzárt területre senki sem fog belépni. Évek óta megnyitjuk hétvégente a kertet a vendégek előtt. Hogy most a házba is beengedünk vendégeket, az csak továbblépés.

– Az ajándékbolt, a növényárusítás és a kávézó, amelyet a pálmaházban kialakítunk, segít abban, hogy a birtok eltartsa magát – tette hozzá Ellen. – Épp azon dolgozunk az üzemben, hogy fenséges süteménykínálat legyen. Meg azon, hogy a weboldalunkon is forgalmazhassuk az ajándéktárgyakat.

– Sütemény! – horkant fel megvetően George.

Harry sógornőjének, Sallynek meg a sógorának, Tristannak szemlátomást nagyon kellemetlen volt az egyre élesedő családi perpatvar.

– Nekem nincs kedvem részt venni ebben. – George dühösen kihörpintette a brandyjét. – Nem értem, miért nem tudtok várni ezzel a hülyeséggel, amíg meghalok.

Barbara a szemét forgatta.

– Bárcsak ott tartanánk!

Erre aztán George teljesen elvesztette a béketűrését.

– Mit érdekel téged Beauchamp Abbey? Te nem is vagy…

Harry jól tudta, mi következik: durva utalás az anyja származására, aki csak egy kekszgyáros lánya volt. Polgári származású, aki nemeshez ment feleségül. George kitörésére aztán az anyja majd azt feleli, hogy bezzeg a Beckett’s Biscuits pénze ellen nem volt kifogása. A vagyonuk mentette meg a családot, amikor George apja negyven éve majdnem elitta és eljátszotta a birtokot.

Harry idegesen felugrott.

– Elég legyen ebből! Mindketten hagyjátok abba!

Meglepetésére a szülei elhallgattak. Harryt büszkeség töltötte el, hogy neki, a család legfiatalabb sarjának sikerült hatást gyakorolni rájuk. Talán a bornak volt köszönhető, amelyet bőségesen fogyasztott, mert karba tette a kezét, és egyenesen az apja szemébe nézett.

– Apa, Domnak és Ellennek teljesen igaza van. A birtoknak el kell tartania magát. Neked továbbra is meglesznek a privát termeid, senki sem fog zavarni. Egyszerűen hagyjuk, hogy a látogatók élvezzék a kertet és a műkincseket. És ez azt is jelenti, hogy nem kell több festményt eladnod, hogy fedezhesd a következő javítást.

George döbbenten meredt a fiára.

– Az ajándékbolt, a növények árusítása meg a kávézó munkahelyeket teremt, látogatókat vonz, ami segíti a környék gazdaságát. Mindenki nyer rajta. Dom, Sally, Ellen és Tris keményen dolgozik. Értékelned kellene a teljesítményüket.

A csend még mélyebb lett. Harry testvérei és a házastársaik zavartan sütötték le a szemüket.

Harry érezte, hogy túl messzire ment, de nem akart elnézést kérni. Most nem. Annyira elege volt abból, hogy óvatoskodjon az indulatos apjával!

– Ha megbocsátotok, hozok magamnak vizet. – Felkapta a kancsót az asztalról, és kiviharzott a konyhába.

Ellen követte.

– Jól vagy, Harry?

– Jól – sóhajtotta a férfi. – Sajnálom, Ellen, de már totál elegem van ebből a cirkuszból. Ezért kerülöm Beauchamp Abbey-t. Nem bírom hallgatni apa és anya veszekedését. És úgy bosszant, ahogy veled és Dommal bánnak! Mintha semmire se volnátok jók, holott nélkületek Beauchamp Abbey már összeomlott volna az adósságok súlya alatt.

– Ne húzd fel magad! – tanácsolta Ellen. – Apa mondhat, amit akar, nem tehet semmit. Beckett nagyapa a kekszgyár részvényeinek nagy részét rám hagyta, úgyhogy apa nem hajíthat ki csak úgy. A házat a törvény szerint Dom örökli. Parlamenti döntés kellene, ha apa valaki másra akarná hagyni a vikomti címet. Márpedig tudjuk jól, hogy ilyen döntés sosem lesz. Még ha jó okkal akarná is kitagadni a legidősebb gyerekét, akkor sem lenne sok esélye elintézni. Márpedig semmi oka sincs Domot félreállítani. Kinevetnék, ha megpróbálná.

– Ebben igazad van – bólintott Harry.

– És ne törődj azzal, milyen hülye megjegyzéseket tesz a munkádra. Mi büszkék vagyunk rád. – Ellen nevetve ölelte át az öccsét.

– Igen. A kvartetted fellépéseire két évre előre elfogytak a jegyek, és ez fantasztikus – mondta Dominic, aki utánuk jött a konyhába. – Nem is beszélve a díjakról, amiket sorra nyersz. Oda se figyelj apára!

– Szeretünk, Harry. És őrülten büszkék vagyunk rád – mondta nyomatékosan Ellen.

– Ez így van. – Dominic vállon veregette az öccsét.

– Apának talán csak egy dologban van igaza – tette hozzá Ellen. – Be kellene engedned valakit az életedbe. Tudom, hogy padlón voltál, amikor Rochelle… De ez még nem jelenti, hogy másik nővel sem működne.

Ó, dehogynem! Harry rettenetesen nehéz döntés előtt állt: a házassága vagy a munkája? És ő döntött. Azt választotta, ami lehetővé tette, hogy önmaga legyen. Ez elfeledteti vele, hogy talán most lehetne egy ötéves fia vagy lánya.

– Nincs szükségem senkire – felelte. – Jó így.

– Csak aggódunk érted – suttogta Ellen.

– Tényleg jól vagyok. Csak a szüleinkből van elegem. Utálják egymást, de sosem válnának el. Mindenki tudja, hogy anya csak apa nemesi rangja miatt ment hozzá feleségül, apának pedig Beckett nagypapa pénze kellett. Ha elválnának, mindegyikük elveszítené, amiért összeházasodtak. Úgyhogy együtt maradnak, és boldogtalanná teszik egymást, sőt mindenkit a közelükben.

– Ezért nem lakunk velük egy fedél alatt. – Ellen szeretettel összeborzolta az öccse haját. – A kis házunkban kellő távolságban vagyunk, és megvédhetjük ettől az egésztől a gyerekeinket. De nem mindenkinek olyan a házassága, mint a szüleinké, Harry. Vagy amilyen a tiéd volt. Nézz meg minket. Én boldog vagyok Trisszel.

– És én is Sallel – szólt közbe Dominic. – Biztos, hogy érdemes újra megpróbálnod.

Harry felsóhajtott. A csődbe ment házassága bizonyította, hogy sosem lett volna szabad elvennie Rochelle-t. Neki nem megy a házasság.

– Azok a nők, akikkel dolgom volt, nem engem láttak, hanem vagy a rivaldafényben álló zenészt, vagy Moran vikomt legkisebb fiát.

– Akkor eddig nem a megfelelő nőkkel találkoztál – vélekedett Ellen. – Miért nem hagyod, hogy én…

– Köszönöm az ajánlatot, de nem – szakította félbe Harry mosolyogva.

Már csak az hiányozna, hogy a nővére kerítősködjön! Nem fog beleszeretni valakibe, hogy aztán megint minden rosszul végződjön. Nem tudná elviselni, ha egy nő újra választás elé állítaná: vagy ő, vagy a zene. Biztosan önző dolog tőle, hogy a szerelmet is akarná, meg a munkáját is. De a munkája legalább nem okoz neki csalódást.

Ellen előhalászott egy kulcsot a táskájából.

– Fogd! Menekülj hozzánk! Anyáéknak majd azt mondom, hogy megfájdult a fejed.

– Te vagy a világon a legjobb testvér!

A nővére elmosolyodott.

– Remélem is! Holnap tényleg el kell menned?

Harry bólintott.

– Igen, próbám lesz.

Csütörtök este Holly épp csomagolt a hétvégi utazáshoz, amikor megszólalt a telefonja.

– Szia, Nat! – jelentkezett be.

– Holly, ne haragudj, de a munkahelyemen körbejár egy vírus, és én is áldozatul estem neki. Egész nap hánytam, és teljesen lerobbantam.

– Ó, te szegény! Felhívom a szállodát, és lemondom a foglalást.

– Ne! Tegnap elhoztad a ruhákat, el kell menned Bathba.

– Nélküled? Szó sem lehet róla!

– Minden ki van fizetve. Ilyen rövid idővel az érkezés előtt már úgysem kapnánk vissza a pénzt. Menj el nélkülem! Érezd jól magad, és csinálj sok fényképet!

Egyedül nem lesz ugyanolyan az élmény, de Holly nem akarta visszautasítani a barátnője ajándékát.

– Jól van, de csak azzal a feltétellel, ha a nyár második felére szervezünk egy másik kirándulást, amit majd én fizetek.

– Megegyeztünk – vágta rá Natalie.

Pénteken délután Holly felszállt a bathi vonatra. Másnap reggel felöltözött, megreggelizett, és elindult, hogy újra meglátogassa a római fürdőket, amelyeket a munkája során már volt szerencséje megismerni. Küldött Natalie-nek egy szelfit arról, ahogy papírpohárból issza a langyos, undorító ízű gyógyvizet. Később a csinos, György korabeli házakról, a Mr. Darcynak öltözött idegenvezetőről és a Pump Roomban elkortyolt teáról készült képek repültek az interneten át a barátnőjéhez. Holly aztán visszament a szállodába, hogy készülődjön a bálra.

A vörös ruha, amelyet Natalie választott neki, egész jól állt rajta. Az empire stílusú ruhának rövid, puffos ujja volt, a szoknyarészt selyem alsószoknya és áttetsző felső réteg alkotta. Nat még egy pár hosszú, fehér kesztyűt és egy kis estélyi táskát is kölcsönzött hozzá. Hollynak szerencsére volt egy pár, fekete hasított bőrből készült lapos sarkú cipője, amely a tánchoz kiválóan megfelel.

A jelmezkölcsönzőben közölték vele, hogy az ilyen viselethez a nők általában feltűzik a hajukat. Mivel Holly megszokta, hogy a haját munka közben összefogta vagy befonta, nem okozott neki nehézséget, hogy kontyot varázsoljon a hajából. Az alkalom kedvéért befont egy tincset, és a konty köré rögzítette, és már kész is volt a korhű frizura. Némi sminket tett fel az arcára, majd a tükör elé állt, és csinált egy szelfit.

Most aztán a legnagyobb rosszindulattal sem lehetett rá azt mondani, hogy olyan nő, akit senki sem vesz észre. Olyan, akit a Simon-félék visszautasítanak.

Alig ismert magára a fényképen. Talán ma pontosan olyan lesz, amilyen mindig is lenni szeretett volna!

Elküldte a képet azzal a kérdéssel, hogy: Jó leszek így?

Pazar! – jött egy másodperc múlva a válasz. Érezd jól magad!

Holly kételkedett ugyan abban, hogy jól fogja érezni magát, de azért hívott egy taxit, és a rendezvény helyszínére vitette magát.

Ebben a ruhában azonban önbizalom töltötte el. Amikor a menyasszonyi ruháját felpróbálta, még abban sem érezte magát ilyen magabiztosnak. Ami intő jel lehetett volna, hogy nem helyes, amire készül. Azzal, hogy Simon lelépett, talán megkímélte a sors egy boldogtalan házasságtól, gondolta most.

Az aranyszínű, tornyocskákkal és díszes kéményekkel ékeskedő palota teljesen elbűvölte Hollyt. Mosolyogva szemlélte, miután kifizette a taxist, majd elindult a kavicsos úton a bejárathoz.

Az épület belülről még jobban nézett ki. Először egy nagy előtérbe lépett be, ahonnan belátott a könyvtárba, amelynek a mennyezetét stukkók díszítették, a falakat tölgyfa burkolat és mennyezetig érő könyvespolcok fedték. Az első emeleti galéria az egész házon végigvezetett. Szemből nyílt a bálterem, ahol már javában táncoltak a vendégek. Holly gyorsan készített néhány felvételt. Natalie biztosan örülni fog a színes, jelmezes kavalkádnak. Aztán átment a termen, és kinézett a parkra. Művészien kialakított kert terült el odalent, ápolt bukszussövény futott a sétányok mellett, levendulabokrok illatoztak, rózsabokrok roskadoztak virágpompájuk alatt. Még a konyhakert is gyönyörű volt, ahol a rozmaring-, majoranna- és hagymaágyások váltották egymást. A kora nyári estén minden növény duzzadt az élettől.

A kert után smaragdzöld pázsit következett, amely enyhén lejtett a tóhoz. Holly észrevette a zenepavilont a tó közepén, amelyhez kis csónakot kötöttek ki. A vonósnégyes már elfoglalta a helyét. Natalie azzal kecsegtette, hogy elüldögélhet a tó partján, és hallgathatja a zenét, ha nincs kedve táncolni. Holly úgy gondolta, itt úgyis csak petrezselymet árulna, úgyhogy elindult lefelé a partra.

Harry leült egy székre a zenepavilonban. A kvartett minden tagja csónakon érkezett. Szerencsére elég meleg este volt, hogy a szabadban játszhassanak anélkül, hogy a hangszereiknek bajuk esett volna. Tulajdonképpen izgalmasnak találta a lehetőséget, hogy egy tó vizén zenélhetnek.

Két órára szerződtették őket, és vegyesen fognak előadni komolyzenét és filmbetéteket. Örvendetes módon a kvartettben senki sem volt sznob, valamennyien szívesen játszottak közönségsikernek számító darabokat is.

Csajkovszkijjal kezdtek, aztán Harry átdolgozásában Fauré Sicilienne-je következett, majd áttértek a szórakoztató zenére. A hallgatóság állandóan változott. A vendégek kijöttek a házból, leültek, élvezték a kvartett játékát, majd visszatértek táncolni, másoknak adva át a helyüket.

Amikor teljesen besötétedett, gyérülni kezdett a publikum, de Harry észrevette, hogy egy vörös ruhás nő egész este nem mozdult a helyéről. A vendégek általában a párjukkal vagy baráti társasággal jöttek, és a férfi eltöprengett, vajon az a nő miért ül a parton egyedül. Annyira lekötötte a kérdés, hogy majdnem mellényúlt a húrokon. Ettől aztán megharagudott magára, és a továbbiakban nagyon odafigyelt a játékára.

Ám minden igyekezete ellenére valamilyen szokatlan erő arra késztette, hogy újra és újra a nőre pillantson. Végül csak úgy sikerült összeszednie magát, hogy eldöntötte, a fellépés után megkeresi, és szóba elegyedik vele.

Hollynak nagyon tetszett a vonósnégyes játéka. Néhány olyan darabot vagy filmzenét, amelyet általában nagyzenekar adott elő, rafinált feldolgozásban, bravúrosan adtak elő. Bár a nap lement, és hűvösebb lett, a lány nem ment vissza a házba.

Ott ült, amíg a hattyú alakú motorcsónak kettesével kihozta a zenészeket az úszó pavilonból a partra. Akkor elhatározta, hogy csinál még néhány képet Natalie-nek a bálteremről, mielőtt visszamegy a szállására. Éppen fel akart kerekedni, amikor egy férfi leült mellé.

– Jó estét!

A férfi a sötét hajával és éjkék szemével hihetetlenül jóképű volt. Ő is régenskori öltözéket viselt: fehér pantallót, fehér inget selyemsállal, krémszínű mellényt és tengerészkék zsakettet. Holly döbbenten észlelte, hogy elállt tőle a lélegzete. Általában nem reagált így a férfiakra. Akkor sem történt meg vele, amikor Simont megismerte. Te jó ég, mi ez az egész? Nagy nehezen sikerült kinyögnie egy „Jó estét!”-et.

– Láttam, hogy egész este itt volt. Csatlakozhatok?

Segítség! Mikor szólította meg utoljára egy férfi?

Nyolc évvel ezelőtt Simon, és annak sem lett jó vége. Holly szeretett volna valami együgyű kifogással elszökni, de a fülében ott visszhangzottak barátnője szavai: A legjobb gyógyszer a felejtésre egy őrült éjszaka egy jóképű idegennel.

Hollynak nem állt szándékában ágyba bújni egy idegennel, de a beszélgetésből semmi baj nem származhat. Mindenesetre jobb, ha nem néz rá, mert a szép kék szemétől teljesen elveszíti az eszét.

– Persze, tessék csak!

– Nincs semmi baj? Itt egyre hűvösebb van. A koncertnek vége, odabent mindenki vidáman táncol – jegyezte meg a férfi.

– A tánc nem az erősségem – vallotta be Holly.

– Ez felveti a kérdést, miért jött el egy bálba.

A kérdés kicsit gunyoros volt, de a férfi kíváncsinak látszott, mint aki komolyan érdeklődik iránta.

– A legjobb barátnőm vette a jegyeket, de megbetegedett, így nem tudott eljönni. Engem viszont rábeszélt.

– Szóval egyedül van itt? – A férfi megrázta a fejét. – Bocsánat, nem tartozik rám.

– Semmi baj. – A lány örült, hogy az idegen tapintatos. – Éppen taxit akartam hívni, hogy visszamenjek a szállodámba.

– Vacsorázott már?

– Még nem.

– Én sem. Jöjjön, együnk valamit odabent a büféasztalnál, utána elviszem a városba. Feltéve, ha nincs kifogása ellene, hogy mellettem kell ülnie, mert a hátsó ülés kell a csellómnak.

Holly ekkor jött rá, hogy ki is a férfi.

– Maga játszott a zenepavilonban?

A férfi bólintott.

– A bált a brácsásunk, Lucy barátnője szervezte, ezért fogadtuk el a felkérést, hogy játsszunk ma este. Végül is szórakoztató volt. Még sosem játszottam egy tó közepén, és még sosem utaztam hattyúval.

– Nagyon tetszett a zene – mondta Holly, de mindjárt meg is rótta magát, amiért túlságosan is lelkes volt a hangja.

A férfi elmosolyodott.

– Reméltem, hogy ezért ült itt egész este.

Ó, hát feltűnt neki? Ámbár nem sok nő viselt ilyen lángvörös ruhát. Holly hirtelen megérezte az este hűvösét, és megborzongott. A férfi rögtön levette a zsakettjét, és a vállára terítette.

– Köszönöm. Nagyon gáláns. Ahogy egy régenskori úriemberhez illik.

– Harry vagyok – mondta az idegen, és kezet nyújtott neki. – Örülök, hogy megismerhetem.

– Holly. – A lány keze bizseregni kezdett, ahol összeért a bőrük. Ez is teljesen új tapasztalat volt számára. Még sosem érzett ilyet.

Nagyon rokonszenvesnek találta a férfit. De Simonnal kapcsolatban annyi mindenben tévedett! Szabad egyáltalán bíznia a megérzéseiben? Másrészt ez a vonzó idegen zenész. Ő pedig ma este az lehet, aki mindig is szeretett volna lenni: a vörös ruhás nő, aki kiemelkedik a tömegből.

Holly magabiztossága visszatért. Félretette a kételyeit, és bement a férfival a házba.

– Nagyszerű volt a műsoruk. Gondolom, egy ideje már együtt játszanak.

– Hivatásszerűen körülbelül hat éve. Ugyanarra a zeneakadémiára jártunk, és mindig is jól megvoltunk. Így kézenfekvő volt, hogy együtt dolgozzunk.

– Hat éve? Akkor azóta már biztosan híresek lettek.

– Akadnak nálunk híresebbek is – felelte szerény mosollyal a férfi.

Hollynak imponált a visszafogottsága.

– Nekem nem az a fontos, hogy felismerjenek az utcán, hanem hogy játszhassak.

Amint a házhoz értek, a lány visszaadta Harrynek a zsakettet, aztán felkeresték a finomságokkal megrakott büféasztalt. Miközben ettek, a táncolókat nézték.

– Biztos, hogy nem tudom rábeszélni? – intett a fejével a férfi a táncparkett felé.

– Biztos – felelte mosolyogva a lány. – Kivéve, ha varázsló, és egy pálcasuhintással megtanítja nekem ezeket a csodás régi táncokat.

– Egy másik teremben modernebb zene szól azoknak, akik inkább arra táncolnának. Csak egy táncot kérek, aztán visszaviszem a szállodájába.

A legokosabb az lett volna, ha Holly nemet mond, és hív egy taxit. De volt valami Harry kék szemében, ami mágnesként vonzotta.

– Egyetlenegy táncot. De mindenképpen meg kell mutatnia a lépéseket.

Simonnak sosem volt kedve táncolni, így Hollynak nem volt motivációja a tánctanulásra. Annyi volt a tudománya, hogy ide-oda ringatózott a zene ütemére. Ám Harry mellett mintha minden megváltozott volna. A következő szám keringő volt, és a lány úgy érezte, mintha lebegne az édes zenére.

A férfi egészen elvarázsolta, és az egy táncból kettő, majd három lett. Amikor lassú zene következett, a férfi szorosan magához húzta, ő pedig átkarolta a vállát. Úgy összesimultak, hogy Holly a férfi erős, gyors szívverését is érezte.

Az arcuk egymáshoz ért. Szóval ilyen érzés…

Hollyt mámoros szédülés fogta el, amikor Harry ajka hozzáért a szája szegletéhez. Csak egy leheletnyit kellene elfordítania a fejét, és az ajkuk csókban találkozna…

Tegye meg?

Holly szíve sebesen vert. Hirtelen megszűnt a zene és minden más is. Már csak Harryt érzékelte. A szájuk egymáshoz ért, a férfi pedig szorosabban karolta a derekát. Harry ajka úgy simogatta a száját, mintha engedélyt kérne. Holly válaszként könnyedén megcsókolta, amit igazi csók követett. És aztán már úgy ölelték egymást, mintha az életük múlna rajta.

Holly fején átfutott, mikor csókolták meg utoljára így, hogy az egész teste lángolt. Nem emlékezett rá.

Harry véget vetett a csóknak, majd a lány szemébe nézett.

– Mit szólnál hozzá, ha eltűnnénk innen?

Holly döbbenten jött rá, hogy teljesen megfeledkezett arról, hol van. Szenvedélyesen csókolózott egy vadidegennel egy zsúfolt bálteremben! Effélét még sosem tett. Ő, a józan Holly Weston, akit többnyire egy előadóteremben vagy egy ásatási árokban lehetett megtalálni, kopott farmerben és hosszú ujjú ingben. Az a nő viszont, aki ragyogó vörös ruhában táncolt egy bálteremben, teljesen másnak tűnt.

Harry azt javasolta, tűnjenek el innen, és ő bólintott. A férfi kézen fogta és magával húzta. Amíg magához veszi a csellóját, addig visszatér a józan eszem, gondolta Holly. Csakhogy amikor a kocsihoz értek, a férfi újra megcsókolta, és már semmi más nem számított, csak az ölelése.

Visszamentek Bathba.

– Kitehetlek a szállodádnál, vagy volna kedved eljönni hozzám, hogy megigyunk még valamit?

Holly meglepetten hallotta a saját hangját:

– Szívesen meginnék veled még egy italt. Köszönöm.

Megőrült? Hisz nem is ismeri ezt a férfit! Igaz, hogy gyönyörűen csellózott, és káprázatosan csókolt, de akkor is idegen. Még egymás vezetéknevét sem tudják. Mi a nyavalyát művel?!

Nem sokkal később Harry megállt egy György korabeli házsor előtt. A legtöbb képeslapon ezek a jellegzetes házak hirdették Bath szépségét.

– Te itt laksz? – nézett csodálkozva a férfira. – Azt akarod mondani, hogy itt van lakásod?

– Nem. A lakás egy barátomé. Ferdy Londonban él, de a hétvégéket itt szokta tölteni. Mivel ezen a hétvégén elutazott, odaadta a lakáskulcsát – magyarázta mosolyogva Harry.

Nocsak, a férfinak jó kapcsolatai vannak! Hollynak eddig fel sem tűnt, hogy a kocsija is luxuskategóriás. És egy társasházi lakás ezen a környéken elképesztően drága lehet. Harry vagy sokkal híresebb, mint ahogy mondja, vagy gazdag családból származik. Sejthette volna.

Egyszerűen bocsánatot kellene kérnie és visszamenni a szállodájába. Csakhogy nagy udvariatlanság volna, miután már elfogadta a férfi meghívását. És Harry olyan kedves volt! Nagyon szeretett volna több időt tölteni vele.

– Kerülj beljebb! – A férfi kitárta az ajtót, és betessékelte Hollyt. Odabent beütötte a kódot, hogy kikapcsolja a riasztót.

– Hűha! Ez nem semmi! – ámuldozott Holly. Felnézett a stukkóval díszített mennyezetre, a krémszínű falakra, és megbámulta a díszes ajtókereteket. – A tökéletes György korabeli lakás. – Ők pedig épp ide illő öltözéket viseltek.

– Gyere, megmutatok mindent. Ez itt a nappali.

A helyiségnek magas mennyezete volt, amelyről elegáns csillár lógott le. A falakat sötét mustárszínűre festették, az ablakokat pedig sötétkék bársonyfüggönyök keretezték, amelyek tökéletesen illettek a mustárszínű bársonykanapékhoz. A gyönyörű padlót a kék és a mustár árnyalatait összehangoló szőnyeg borította. Minden részlet passzolt a György korabeli stílushoz, még a festmények is korabelinek tűntek.

– Ezek családi portrék? – kíváncsiskodott a lány.

– Valószínűleg. Ferdyt ismerve, kölcsönkérte őket a nagyanyjától – válaszolta Harry.

Festett portrék… Ha Harrynek ilyen barátai vannak, akkor ők ketten nagyon különböző világból jönnek.

A férfi biztonságba helyezte a csellótokot, majd levette a kabátját, és az egyik kanapé háttámlájára dobta, aztán a konyhába vezető ajtóhoz ment.

A nappalihoz hasonlóan itt is fényes parkettával burkolták a padlót, de a falakat kékre festették. Holly azt gyanította, hogy a fehér szekrényajtók mögött a hűtőszekrény és a fagyasztó is helyet kapott. A helyiség egyik felében egy étkezőasztal állt hat székkel, meg egy tálalóasztal, amelyen drága, régi porcelánkészlet gyönyörködtette a szemet.

– Ott a hálószoba – mutatott Harry az egyetlen csukott ajtóra. – Ez itt pedig a fürdőszoba.

Középen világosszürke, karmos lábakon álló gyönyörű kád volt, amely tökéletesen harmonizált a falak sötétebb szürkéjével és a fehér márványkandallóval.

Harry visszavezette a lányt a konyhába.

– Kávé, tea vagy pezsgő?

– Egy csésze fekete tea jólesne – válaszolta Holly.

A férfi feltette forrni a vizet.

– Ööö… nem bánod, ha a tejet egyenesen a dobozból öntöm bele, vagy keressem meg a porcelán tejeskancsót?

– Megfelel a doboz is.

– Cukrot?

– Nem, köszönöm.

Harry elkészítette a teát, majd töltött két csészével, és átnyújtotta a lánynak a tejesdobozt.

– A váratlan estére! – emelte fel a csészét.

– A váratlan estére! – Holly is felemelte a csészéjét, de nem koccintott, nehogy összetörje a finom porcelánt.

– Bemegyünk a nappaliba?

Holly bólintott.

– Csak hogy tudd, Holly, soha nem hívok meg senkit az ideiglenes lakásomba, főleg olyanokat nem, akikkel csak most találkoztam. De… – Harry megrázta a fejét. – Van benned valami…

– Én sem megyek fel idegenekhez – magyarázkodott Holly. – De ma este… – Ő is ugyanazt érezte, mint a férfi. Azonnal valami szoros kapcsolatot alakult ki közöttük. Valami különös, új és lenyűgöző. Talán túl korán jött ez az egész, hiszen hivatalosan még csak három hete szingli, de hát már hat hónapja nem is látta Simont.

– Lehet egy kérésem? – nézett rá a férfira.

– Természetesen.