A Dominánsok

MINDENKINEK VANNAK DÉMONJAI...

Írta:

ELIAS KING

This is a work of fiction. Similarities to real people, places, or events are entirely coincidental.

A DOMINÁNSOK

First edition. November 24, 2022.

Copyright © 2022 Elias King.

Written by Elias King.

Tartalomjegyzék

Címlap

Copyright Page

Digitális kiadó:

AZ ÁRNYVILÁG URA | 1. | 2015. április 27, San Francisco MTF központ

2015. április. 30. New York LnJ Központ

2.

§ | 2015. június 11,  a gazdasági válság után újrarendezett New York

3. | 2015. június 16.

4.

§

§ | 2015. június 21.

ADRIANA | 2015. június 27. | 15:00

2. | 16:40

3.

§

4.

5.

6.

7.

§

§

8.

9. | Kedd...

10.

§

11.

§ | 17:30

12.

13.

14.

15.

16.

17.

18.

§

§

§

19.

20.

21.

22.

23.

Csütörtök

24.

§

25.

26.

27.

§

§

28.

29.

30.

31.

32.

33.

34.

ERICH | 35.

36.

§

37. | Péntek

38.

§

§

39.

40. | Szombat

41.

42.

§

44.

§

45.

46.

47.

§

48.

49.

50.

51.

§

52.

53.

54.

55.

§

56.

§

§

57. | Kedd

Szerda

§

§ | 23:27

58.

Csütörtök

§

§

§

59.

§

§

60. | Péntek

§

§

§

ADRIANA | 61.

§

§

62.

§

§

63.

64.

§

§

§

65.

§

§

§

§

§

§§§

§

§

§

§

Erich és az apja beszélgetése...

Erich szülei...

A szolgáló alfa

1. | 2021. január 19.

2.

3. | 2021. május 21.

4.

ANGELICA | 1. | 2021. aug. 5, csütörtök | 22:50

2. | 2021. aug. 6, péntek | 09:00 de.

3.

4.

5. | 17:00

6. | 21:00

7.

8.

9.

10.

11.

12.

§

13.

§

§

§

14.

15.

16.

17.

18.

19.

20.

21.

22.

23.

§

24.

25.

§

26.

§

§

27.

§

28.

§

29.

30.

§

§

31.

§

32.

§

§

§

33.

§

§

34.

§

35.

§

05:20 | §

07:50

§

§

36. | 08:20.

37.

38.

39.

§§§ | IRA | 40. | 2021. aug. 5. csütörtök | 21:30

41. | 2021. aug. 6. péntek | 05:30

42.

43. | 9:05

§ | 12:13

§ | 12:25

44.

§

45.

SHK. | Végre! | §

§

46.

§

47.

48.

49.

§

50.

§

51.

52.

53.

§

§

54.

55.

56.

57.

58.

59.

§

§§§

§

§ | 60.

§

61.

62.

§

§

§

§

§

§

63.

§

§

§

§

64. | 2021. aug. 10. | 05:15

§ | 7:45

65.

§

§

66.

§

67.

68.

69.

§§§ | 1. | 2021.08.12. | New York, 09:45

§ | Washington, 13:20

§

17:25

2.

§

3. | 2021.12.24. | LnJ 13:37

4. | 14:50

A  t ö r t é n e t  f o l y t a t ó dik

ANGELICA

RUMINA

DAMIAN

IRA

DAMIAN

RUMINA

DAMIAN

RUMINA

IRA

RUMINA

DAMIAN

RUMINA

DAMIAN

RUMINA

DAMIAN

RUMINA

DAMIAN

RUMINA

RUMINA

ANGELICA | 2023. április

Mindenkinek vannak démonjai... | Neked is... | VÉGE.

Táncoltak a kis démonjaid? Vagy jöhet a következő? | Hmm?

Digitális kiadó:

SD Adult Fiction – D2D

KT – Kath Edward Pub – D2D

Nyomdai előkészítés:

Flonut Print Nagyvárad

2018.

Minden jog fenntartva!

AZ ÁRNYVILÁG URA

1.

––––––––

2015. április 27, San Francisco MTF központ

– Hogy lehetek ilyen gyenge? Miért ennyire nehéz meghoznom ezt a döntést? – Kérdi a fiatal szőke nő idegesen nézve ki a hatalmas ablakon, hosszú pilláival szaporán oszlatva el könnyeit kék szemeiben. – Ilyen nincs... – sóhajt.

– Nyugalom... – csendül meg a lágy hang, s a kis kéz lágyan simul kezére. – Ez nem erő kérdése, nővérkém. Ez egy olyan döntés, mi mindent megváltoztat. Az életben vannak  nehéz helyzetek, mikor döntést hozni elég sok bátorságot igényel, hogy tud vállalni a be-nem-látható következményeket. Épp, mint szeretni és bízni valakibe.

A szőke nő tűnődve fordul húga felé.

– Azt hittem a szerelem kémia kérdése, nem döntés!

Húga kuncogva nevet.

– Döntések! Mint minden, mi az emberekkel kapcsolatos. Majd egyszer megtudod. Nehéznek tűnnek, akár csak most ez, sok mindent számításba kell venni. Mindenre sosem tud az ember felkészülni, és csak akkor tudja meg, mennyire erős valójában, mikor elfogadja döntése következményeit, és képes kezelni őket. Most is erről van szó. Van időd, nem kell kapkodni, mondta az orvos is. Mikor mindent tisztán látsz majd, könnyű lesz meghozni a döntést, mégha félve is. De tudod majd, hogy megéri vállalni a következményeket. Mellesleg... Szeretni önmagad épp olyan döntés, mint mást szeretni. És nagyon nehéz ura lenni az ilyen helyzeteknek...

A szőke nő kis mosolyra húzza ívelt ajkait, mikor a húga megveregeti a kezét.

– Már látom magam előtt! – élénkül jobban a húga, s mutogatni kezd. – Az én tökéletes nővérkém az ő makulátlan fürtjeivel, gyönyörű fehér ruhában, szégyenlős kis mosollyal sétál az aranyló tengerparton, mister tökéletes Antonio Banderas–al.

– Szent ég, Becca! Hagyd abba! – nevet a nő.

– Nem, nem! – kacag a húga. – Látom magam előtt, ahogy a szél táncoltatja a ruhád, akár egy görög istennőnek... – mutogat. – Hm. Nem tetszik Banderas? Egy Clooney jobban illene hozzád, igazad van!

– Becca! Hülye vagy! – nevet elevenen a nő.

– Túl idős hozzád?

– Hagyd! Abba! – nevet hangosan a nő. – Úr isten, miket kombinálsz...

– Jól van, no... Hogy ment az állás interjú? – áll fel a barna hajú nő.

– Még várok – sóhajt a szőke, mikor a táskáját felveszi. – Ki tudja mi lesz belőle.

– Mint mi is?

– Ügyész – jön a halk válasz. – Bár semmi kedvem hozzá. A kezdőket csicskáztatják...

– De New York!

– És jön a kezdő szöszi a senki földjéről, a friss diplomájával... – nyitja az ajtót a nő.

– De mit mondtak?

– Majd még hívnak... Olyan két hete csak hívnak...

2015. április. 30. New York LnJ Központ

Tárt karokkal indul a kopasz férfi az osztályon végig.

– ÜNNEPÉLYES NAP! – jelenti be. – Lám, a mi nagy emberünk haza jött! – áll meg a szeppent férfi íróasztalánál. – Szóval, – nyújtja a kezét felé – végre kész a doktori is!

– Igen uram... – fog vele kezet a férfi, s kis ideig csend.

– Akkor most már munka 100%–on? És gyerek meg család? – kérdi a férfi, de vele szemben a másik kicsit húzza a száját.

– Maradjunk inkább az előbbinél.

– Értem – vágja zsebre a kopasz a kezeit, s komolyan néz szét a gyilkossági részlegen.  – Ha már munkánál tartunk, Flynn... – s a férfi felpillant főnökére, – lenne egy jó is Ügyintézői pozíció...

– Köszönöm, nem – vágja közbe Flynn, mire a főnöke csak felé fordul értetlenül. – Nem, uram... – ismételi halkan, s hátra dől a székbe.

– Az ász voltál a kezemben, Flynn!

– Sajnálom, nem kártyázom.

– Vegyek fel mást?

– Nyugodtan. Nézze Mr. Lewis... Nekem most idő kell. Sok volt minden hirtelen. Japán és a doktori... Egy ismerősőm anyagán is dolgozok, és Summer-nek is kellek.

– Az asszony... Igen, a feleségek mindig tudják, hogy fészkeljenek az első helyre. Ezért nem vállalod?

– Az ügyintéző 100%–ban a cégnek él, hogy mindent kézben tartson,és nekem most nem menne....

– Tehát ne is próbáljalak meggyőzni?

– Semmi esély.

– Csak egy jelöltem van még... de abszolút kezdő kiváló jegyekkel!

– Annál jobb. A kezdőkben rengeteg a potenciál... Sokkal könnyebben alkalmazkodnak, mint az, aki tapasztalattal jön, bevésődött szabályokkal.

– Úgy gondolod? – kérdi a főnök, mire Flynn csak komolyan néz rá. – Nő! – jelenti be, semmi reakció, – Szőke bomba! Huszonnyolc éves, friss doktorival.

– Aham...

– Ugyan olyan maximalista zseni, mint te! Tudsz majd együtt dolgozni vele?

2.

Egy fiatal barna hajú nő felszáll a repülőre. Helyet foglal, és kinéz a szakadó esőre.

– Nem hiszem el, hogy képes vagy ilyen lusta dög lenni! – morog halkan az előtte ülő széken a nő a mellette ülő férfira. – Nem hiszem el! Ez a kibaszott kényelem nálad!

– Hagyjál már! – szól vissza a férfi.

A nő hápogva káromkodik.

Adriana elhúzza a száját és az ablakba könyököl. Hallgat. Mások ezer dollárokat fizetnek neki ezért, de most ingyen show–t kap.

– Esküszöm, nem tudom, kihez mentem feleségül. Szólj, mikor eljön a nap, hogy leszállsz arról a kibaszott telefonos játékról!

– Csitulj már! Azt mondták, szabad...

– Nem kéne inkább beszélgetnünk, ha már egy négyórás út vár ránk?

– Mégis miről?

– Bármiről! – vágja rá a nő.

– Most nincs időm.

Adriana visszafojtja a nevetést. Nagyon jól tudja, mi a gond a kapcsolattal előtte. Tudja. Ezért marad inkább egyedül.

Hátradől és elmosolyodik. Előveszi a telefonját és új jegyzetet nyit.

A domináns mindig figyel!

Az alávetett hallgat!

Személyes dolgokról tilos beszélni! – húzza alá határozott vonallal a tilos szót.

§

2015. június 11,  a gazdasági válság után újrarendezett New York

Hófehér ing, fekete, térdet takaró szoknya, csinos, vékony lábain tűzpiros lakk magassarkú. Tompán ragyog szíve oldalán az ugró rókát formázó ezüst bross. Elégedetten sétál a friss festésű teremben.

Kész van – néz széjjel, s mosolyog vörösre festett ajkaival. A féléves munka... kész. Rengeteg pénzébe került, de az nemsokara megtérül. Még pár papír és pár meghallgatás, s az álma valóra válik.

– Ahh... – sóhajt, és hosszú ujjait egyenesre vasalt hajába túrja. – Honnan szerzek egy ügyvezetőt?

– Internet – jön a válasz a fiatal fiútól, aki épp a térfigyelő kamerát ellenőrzi a létrán. – Ezek sajnos csak akkor fognak beindulni, ha kész a teljes rendszer.

Adriana felnéz rá.

– Internet?

– Persze – vonja meg a fiú a vállát. – Egy jó kis hirdetés, pár kulcsszó, és tuti kiad valakit.

– Olyat, amilyen nekem kell, kétlem! – húzza el a száját, mire a fiú lassan lemászik a létráról.

– Miss Shadow, mik lennének az elvárásai? Én nem lennék jó?

Adriana elmosolyodik, ahogy a fiatal férfi ránéz, s lassan karba teszi a kezeit.

– Hány éves vagy?

– Huszonegy!

– Pff! Túl fiatal vagy – mondja lassan Adriana, és mosolyog.

– Nem a kor számít.

– Ez igaz – fogja meg a fiú pólóját, és annak már az arcába szalad a vér. – Nekem azonban tudás, erő kell. S te, kedves – súgja fülébe –, egy csattanó pálca gondolatától bepilisnél.

A fiú csak nagyot nyel, mikor Adriana elengedi és rámosolyog.

– Amúgy az internet jó ötlet!

+25 hosztesz klub alkalmaz menedzsert. Elvárások: nyitott, vezető egyéniség. Önéletrajzokat a következő címre...

Adriana hátradől a fehér bőrkanapén és gondolkozik.

– Ennyi elég. A plusz huszonegy láttán mindent kéne értsen, aki érdekelt.

3.

2015. június 16.

Hangosan kattognak a gombok a hatalmas vezérlőpanelen.

– AB277 engedélyt kér felszállásra! – szólal meg az erős hang, s a szőke férfi megigazítja fülesét, miközben becsatolja magát.

– Itt a torony. AIRBUS 277, engedély megadva. A kifutó tiszta!

A férfi újra a panelt ellenőrzi. Sóhajt.

– Vettem. Kösz, torony. A New York – Peking járat indul.

A férfi mosolyra húzza a száját, amikor a hatalmas gép megmozdul alatta. A mellette ülő másodpilótára néz, mikor a kis kijelzőn villan a piros szín.

– Be kéne szólj nekik...

– Szar kedved van... – mondja a korán őszülő férfi.

– Milyen kéne legyen?

– Jobb!

– Jó, rajta leszek. Most emeljük a magasba ezt a szépséget. Te meg mesélj az utasoknak szépen!

– Rendben! – kattint az ősz férfi a panelre. – Hölgyek és urak! Örömmel köszöntöm önöket a New York – Peking járaton, és Schwarz kapitány századik repülőútján. Tehát ne aggódjanak, jó kezekben vannak!

A repülő felemelkedik. Széles mosoly jelenik meg a pilóta ajkain.

– Na? Mi az? – kérdi az ősz férfi.

– Hölgyek és urak...

4.

A kicsi kéz nekicsapódik a tükörnek. A mozdulat nem új, de a nő száját erősen befogja a nagy kéz. Csak könnyes szemek néznek a vöröslő arc fölött a tükörbe.

– Kurva jó a kis segged, bébi... – súgja a fülébe a férfi, s a tükörben megkeresi tekintetét vad zöld szemeivel. Nyalja, majd harapja fülét, mire a nő csak nyög.

– Kis lotyóm... Élvezd csak! – Még egy döfés. – A mester is élvezi – morogják az ajkak a nő fülébe, s a fiatal légiutaskísérő szemei felakadnak, amikor egész teste megremeg.

– Igen, mester! – kap levegőért a nő.

– Úgy, úgy kicsi csibe... – harapja a fülét a férfi, majd elhallgat, lehunyja a szemeit, és mosolyogva hosszan sóhajt.

§

– Hmm... – ül vissza mosolyogva a pilótaszékbe a szőke férfi, és felveszi a fülesét. A kijelzőket nézi, majd az eget maga előtt. Félúton járnak Peking felé.

– Mi a vacsora? – kérdi az ősz férfi mellette.

– Uhm, valami csibe... – mosolyog a férfi.

– Finom lehetett, ha ennyire feldobott.

– Nem a legfinomabb, de megteszi...

§

2015. június 21.

„VÁD: Szexuális zaklatás, nemi erőszak.”

A szőke férfi ajkain szarkasztikus mosoly jelenik meg, ahogy a papírt olvassa.

– Ez hülyeség! Sosem erőszakoltam meg senkit! – Magabiztos kijelentés. Mérgesen néz a vele szemben álló ügyvédre.

– Hát – húzza az öltönyös férfi a száját –, Miss Loren King nem így gondolja. És a hangfelvétel sem ezt támasztja alá – teszi az asztalra a kis szerkezetet és elindítja.

„– Ne ellenkezz, mert akkor fájni fog, kis ribanc!

– De nem akarom análisan!

– Itt az számít, én mit akarok. És ha én tízezer láb magason segbe akarlak baszni, azt fogom!

– Nem akarom!

– Kussolj!”

– Ez hülyeség! – horkan fel a férfi! – Csak szerepjáték! Nem először szexeltem vele! Azt szereti, ha kiszolgáltatott! – int a kis gépre.

„– Ne! Kapitány!

– Sss!” – hallatszik a felvételen, ekkor az ügyvéd leállítja a felvételt.

– Játssza végig! – mondja mérgesen a férfi. – Élvezte!

– Aham... – dől hátra az ügyvéd, s csak néz az ügyfélre.

– Nem. Erőszakoltam. Meg! – csapja kezét a férfi az asztalra, majd mérgesen feláll.

Az ügyvéd felnéz rá, és kifújja a levegőt.

A férfi mosolyra húzza a száját.

– Ilyen nincs! Készen várt rám. Imádja az anális szexet.

– Mr. Schwarz. Ön egyet mond, a kishölgy mást. Tudom, hogy sok pilóta kefél a légiutas–kísérőkkel. Vagy legalábbis szeretne. De ez az esküdteknek nem szerepjátéknak fog hangzani. Ilyen nincs. Az erőszak ott kezdődik, hogy az egyik fél nem akarja.

– Akarta! Élvezte is, az ég szerelmére! – túr idegesen a férfi a hajába. – Ezt nem hiszem el...

– Persze. Csak megjátssza az áldozatot a kishölgy. Elvégre mindennap ezt teszi, és élvezi, ha erőszakosak vele...

– Nem voltam erőszakos! Végig figyeltem rá, hogy jó legyen! Uralkodtam rajta, mert azt akarta!

– „Mert azt akarta” – röppen a flegma megjegyzés az ügyvéd ajkairól. – Ezt ő nem jelentette ki. Csak az ön akarata érvényesült, hogy is mondta? – kérdi fanyar mosollyal az ügyvéd. – Tízezer láb magasan seggbe baszni?

Csend.

A férfi vele szemben csak szívja a száját és morog.

– Életében nem hallott romantikáról?

– Ez csak kaland...

– Hogyhogy nem nős? – kérdi az ügyvéd.

A férfi sóhajt.

– Mert...

– Mert erőszakos? – vág szavába az ügyvéd, s a férfi dühösen néz rá.

– Nem. Nem vagyok erőszakos! Azért nem vagyok nős, mert szeretem a nőket!

– A nőket? Tudja, mi a szituáció? Ön felnőtt férfi, Mr. Schwarz. A hölgy alig múlt húsz. Ön szerint kinek hisznek?

– Jóval múlt húsz! – mondja mérgesen a férfi. – Felnőtt nő. Tudja, mit akar.

Az ügyvéd hallgat, és a papírokra néz.

– Röviden – teszi karba a kezeit. – Legjobb esetben három évet kap – mondja unottan.

– De ártatlan vagyok!

– Ezt semmivel nem tudja bizonyítani.

Az ügyvéd komolyan néz az ideges férfira. Az kiengedi nyakkendőjét és fújtat. Az idegesség jelei tűnnek fel arcán, homlokán megjelennek a korát jelző ráncok.

– És valószínűleg többé nem repülhet.

– Hogy mi?! – nyílnak tágra a zöld szemek.

ADRIANA

2015. június 27.

15:00

Rengeteg a démon ebben a világban. Mindenkinek van. Ennek ellenére láthatatlanok. Ott vannak mindenhol, mindenkiben, éhesen és dühösen. Frusztráció és idegeskedés... Ott vannak a féltékeny tekintetben, a sírva remegő kezekben, az elfojtott vad vágyakban. A csábító szemekben, az őrült szexualitásban.

Mindenhol.

Ki akarnak törni. Vicsorítva előjönni, táncra kelni és játszani. Azonban nehéz nekik. Félreértik őket. Ijesztőek, vadak és buják.

A tomboló bűn...

Mosolygok.

Azt hiszem, éhes vagyok. Éhesen járkál bennem a démon... Hónapok teltek el, hogy utoljára játszhatott.

Én tudok róla, azonban sok ember nem. Nem tudja hova tenni az örömöt magában az éles gyönyörsikoly hallatán. Azt, hogy teste csak úgy gerjed a másik orgazmus gyötörte görcsei láttán. Egy morgó parancs. Uralkodni más testén és lelkén, miközben a démonok bennünk izzó tangót járnak.

Megigazítom az ingem, és komolyan nézek a tükörképemre.

Nagyon éhezem...

Ez lesz a hatodik, akivel ma találkozom az állást illetően. Kezdek fáradni. Jobban mondva, kezdem unni ezt. Azt hiszem, most már egyenként hívom őket.

Itt vagyok az álmom kapujában, és még mindig semmi.

Na, jó. Lássuk, mister... – nézek a lapra a kezemben – ...John Russel? Elhúzom a szám.

Lassan indulok a dombos lejtőn a lakosztályból egyenest a klub előterébe. A pult az ajtó előtt üres. Ide kell nekem egy ember. Egy olyan ember, aki tökéletesen végzi a dolgát. Mindenre figyel, tud bánni az emberekkel, és tud irányítani.

A pihenőhelyiségben már vár a férfi sötétkék öltönyben.

– Üdvözlöm! – köszöntöm, mire felém fordul, és látom, elmosolyodik. Kezem nyújtom, de kézfogás helyett gálánsan kezet csókol.

Hűha! Egy méterrel lejjebb kedves. A lábaim ott vannak.

– Miss Shadow – mondja halkan.

– Mr. Russel – mosolygom. – Olvastam az önéletrajzát. Igen érdekes...

– Merthogy? – kérdez vissza a szavamba vágva.

Nem fejeztem be a mondatom. Nézek rá, s leülök az egyik fotelbe, Russel pedig velem szembe.

– Jogászi diplomával miért akar ügyvezető lenni egy hosztesz klubban? – kérdem komolyan, mire elmosolyodik.

– Váltani szeretnék.

– Eléggé nagy váltás... – teszem keresztbe a lábam, mire éhesen rám pillant.

Ó, kezdem unni ezt!

– Vázolom: ügyvezető. Az ügyeket intézi, a személyzetet és a klienseket. Igen zsúfolt napirenddel, főként esti munka.

– Esti? – lepődik meg.

– Mit gondolt, mikor van forgalom egy hosztesz klubban?

– Azt hittem, olyan szexes valami.

Szexes valami? – csodálkozom el.

– Az – nézek a körmeimre, és megigazítom középső ujjamon a gyűrűmet.

– De mint látja, ön mögött egy hatalmas táncrész van, bárral, DJ pulttal. A klubrész. Itt – tárom szét a kezeim – a pihenő, és jobbra, ön mögött, ahol az a vörös, hangszigetelt ajtó van... – mutatok hátra, ekkor Russel hátranéz, de megszólal a telefonja.

Morogva nyúl a zsebébe.

Illett volna kikapcsolnod, húzom a szám, de a legjobb, hogy ez az alak van akkora állat, hogy fogadja a hívást.

– Igen? Nem, nem lehet megegyezni a hölggyel. A hölgy nem akar találkozni önnel, Mr. Schwarz! – forgatja a szemét. – Most nagyon nem érek rá erre. Akkor sem, ha ártatlan! Nem. Csak ülje le a három évet! A pilótaengedélye? Istenem! Fogja már fel, nem lehet elintézni! Minden ön ellen szól! – morogja, és az ablak felé fordul.

Hm... Csak nézem. Nem ő érdekes, hanem az, akivel beszél.

– Most erre nincs időm! Holnap találkozunk a bíróságon! – S leteszi.

Idegesen ül vissza, a kávézóasztalra hajítja a telefonját.

– Elnézést! Ez az utolsó ügyem kész őrület!

– Aham... Milyen ügy, ha szabad kérdeznem?

– Egy nemi erőszak. Minden a pali ellen szól, de ő állítja, hogy ártatlan! Próbálja bemesélni, hogy csak szerepjáték volt az egész... Újabban minden agresszív állat ezt mondja.

Csak megrándul a szemöldököm s elmosolyodom.

– Elnézést, merre van a mosdó? – néz rám Russel.

– A klubrészen, bal sarok – mutatom, s Russel már indul is.

Követem szemeimmel az üvegfalon keresztül, milyen idétlen, mackós járása van, s végre eltűnik.

A telefonjára nézek. Hmm. Túl kíváncsi vagyok. Egy pilóta... és szerepjáték. Kiváló! Én is szeretek játszani!

A francba is!

Felkapom Russel telefonját. Erősen kezd dobogni a szívem.

Biztonsági zár?

Ó, az anyját, de elhúzom az ujjam.

Nincs!

Nagyszerű, könnyebbülök meg.

Bejövő hívások.

Erich Schwarz.

Európai?

Gyorsan lefirkálom a számát a noteszemre, és visszateszem a telefont.

Csak nézek az üvegfalra.

Pezseg a vérem, pedig csupán adatot loptam. Mosolygok. Kíváncsi vagyok, és általában ez jó.

Russel bukkan fel. Megigazítja zakóját, és újra helyet foglal előttem. Sokkal több a súlya a kelleténél. Volna ezen is mit verni, de...

Az órámra nézek.

– Hol tartunk? – kérdi.

– Az éjszakai munkánál... – mosolygok.

– Ó, igen. Mennyi nap lenne éjszaka?

Csodálkozom.

– Mr. Russel – hajolok közelebb –, az összes! Ez egy egésznapos állás. Nem tudom, hogyan fogalmazzak? Az ügyintéző mindent intéz.

– És ön mit csinál? – kérdez vissza.

– Én? Az enyém a klub. Mint nő, a vezetéshez nem értek – mondom, amit hallani szeretne.

– Hát igen... – mosolyog elégedetten.

– És hogy megy ez? Mármint a hoszteszekkel. Lesz valami... szolgáltatás nekem is?

Mi?

– Na jó! – állok fel mérgesen. – Köszönöm, hogy eljött, de ez az állás túl sok önnek! – indulok az ajtó felé.

– Hogy mi?

Nem válaszolok.

– Beképzelt picsa! Ez egy hosztesz bár! – szól utánam és megállok. Felé fordulok lassan, de ő csak áll a fotelnél. Leteszem a noteszem a pultra.

Elindulok felé.

– Azt hiszi, hogy erről van szó? Hogy mint ügyintéző különleges szolgáltatást kapna? Ezért akar itt dolgozni? Minden éjszaka? A pokol legbujább zugában? – kérdem halkan. – Képes rá? Képes mosolyogva fogadni több száz embert, kinek sötét kis lelke ezen a helyen kel majd életre? – fogom meg a nyakkendőjét, és beledöntöm a fotelbe. Csak néz rám éhesen.

– Hm? Képes lesz számon tartani a kliensek ízlését? Alkalmazni a hoszteszeket a vörös folyosóra? Tanítani, kezelni őket? Irányítani a játékszerek beszerzését?

Russel mohón mosolyog, amikor megállok terpeszben előtte a bőrszoknyában.

–T–talán... – mondja halkan.

– Talán? Mr. Russel, itt minden éjjel egy pert indíthatna nemi erőszak vádjával, amikor a démonok elszabadulnak majd.

– Mi?

– Itt nem arról van szó, hogy egy szép arcú nő vagy férfi orálisan kielégíti.

Elhúzza a száját, mire a farkára térdelek. Ijedten elkapja a lábam, beleszorul a levegő, pedig épp csak hozzáértem.

A füléhez hajolok.

– Nyugi... Az úrnő nem bántja a félős kisfiúkat.

Russel idegesen veszi a levegőt, én elemelem a lábam. Megigazítom a szoknyám, Russel vörös fejjel néz fel rám.

– Ön őrült, Miss Shadow! Melegen ajánlom, hogy szerezzen be jogi képviselőt is! Mert ez nem fog sokáig működni, garantálom!

Csak mosolygok.

– Csak nyugodtan, Mr. Russel. Ez volt az első dolog, amit elintéztem, amint a klub ötlete megfogant.

A pult felé indulok.

– Köszönöm, hogy elfáradt ide.

2.

16:40

Nézem a lapot.

Erich 00323...

Hm. Egy pilóta, aki szeret játszani... Mosolygok.

Kinézek az ablakon és sóhajtok.

Egy férfi, aki repül. Akit nem az zavar, hogy börtönbe kerül, hanem hogy többé nem repülhetne. Aki ártatlannak vallja magát egy erőszakvádban.

Érdekes...

A papírokra nézek a kávézóasztalon. Még rengeteg munkám van. De kell egy kis játék most már nekem is!

A kezembe veszem a telefont. Bepötyögöm a számokat, és megnyomom a hívás gombot.

Semmi értelme agyalni a dolgokon. Gondolatban nehéz csak minden, mert válaszokat gyártunk. Könnyebb lépni! Csak beszélek vele, és meglátjuk, alkalmas–e egy kis játékra.

Egy kérdésbe senki nem halt bele.

A telefon hosszan kicseng, de nem veszi fel.

Hm...

Személyesen könnyebb. Igazad van!

Lássuk az internetet. Közel húzom kis fehér laptopomat, és keresés!

ERICH SCHWARZ – egy csomó találat. Szűkítés. Pilóta.

Na igen.

Így már csak egy van belőled!

Az American Airline pilótája.

De jóképű! Szőke, rövid haj, világos szemek, borotvált, ápolt arc, talán kicsit keskeny áll, de formás ajkak. Hm. Komoly. Nézem a képét az alkalmazottak listáján. 36 éves. Hm. Kiváló kor! Nőtlen. Nagyszerű. Nyolc éve a cég alkalmazottja.

És ennyi! Semmi cím!

Na, akkor hogy csináljuk, Erich?

Hm. Telefonszám alapján...

Keresés.

ERICH SCHWARZ, NEW YORK, MAIN STR. 68. 00323... és fülig ér a szám! Ez az internet zseniális!

Felállok, és indulok a táskámért.

3.

Az első voltam! Az első, akiért pénzt kaptak az államtól, hogy felneveljenek. De talán túl jó voltam. Túl szófogadó, túl csendes, mert utánam sorban jöttek a többiek. És nőtt a felelősségem is. Nekem! Mert én voltam a legidősebb...

§

Beszállok az autóba, és indulok is.

Harcolni mindenért, ami elérhetetlen. Elviselni őket...

Á, mindegy!

Őrültség, amit most csinálok, igaz?

Egy ismeretlen férfit keresek fel, akinek halvány fogalma sincs, ki vagyok és mit akarok.

Mit is akarok?

Megismerni! Mosolygok. Csak megismerni... Kicsit. Aztán már látni fogom, domináns vagy alávetett. És mennyire az, ha valamelyik is.

Mert nem mindegy!

A férfiak alapból erősek, nagyok, bátrak és dominánsok egy nővel szemben, s a nők alapból kicsik, gyengék, szépek és alávetettek. De nem minden helyzetben van így. Az is lehet, hogy az illető nem is tudja magáról, mennyire domináns, illetve alávetett tud lenni egy szexuális játékban, akár egy kapcsolatban.

Vannak „papucsok” – csúnya szó! Nem tükrözi a valóságot. A tényt, hogy valaki szeret szolgálni. Hogy szereti megtenni, amit kérnek vagy elvárnak tőle. Férfiak, akik engedik a nőjüknek, hogy döntsön, hogy irányítson, mert nekik valószínűleg jó lesz. Mert nekik az a jó, ha a feleségüknek jó. Közlöm: a kis „papucsok” irtó erős férfiak! Ha engedik, hogy uralkodj felettük, megunhatatlanok. Bizony. Sőt ha egy munkában domináns férfi válik alávetetté az ágyban... mert van ilyen. De ritka, hogy egy erős alfa, domináns férfi elengedje a gyeplőt – viccesen fogalmazva –, és teljesen átadja az irányítást. Ha összehoz a sors egy úrnőt egy ilyennel, az a nő az egekben találja magát! Mert minden a szereptől függ, és az erőtől. Ki mennyit képes elfogadni és elviselni a játékok során. Huncutság, perverzió, játékszerek... Egy kis erő, fájdalom, verés, kötözés.

Ott a másik véglet is: mi „alap”. Az úr. Aki mindig mindent megszerez. Akkor, ott, ahogyan és akit akar a játék során. Az abszolút, aki a nem szó hallatán csak jobban felvillanyozódik. Még lehet – nagy valószínűséggel – szadista is. De ez is változó, ki mennyire szadista. Van, aki aláz, fojtogat; van aki felemel; aki odacsap; és van, aki ver. Van, aki kínoz, van, aki fegyelmez! Szinttől, stílustól, fantáziától, de főleg partnertől függ. Ki mennyit enged meg a másiknak, és akkor mire van szüksége.

Persze ez játék. Nem szabad elfelejteni. Főként, hogy – ellenben az erőszakkal – az ilyen magasszintű játékok véget érnek abban a pillanatban, ahogy a biztonsági szó elhangzik! Egy szó, mi a domináns agyába ég. Még a hümmögését is érti, és képes megkülönböztetni az összes többitől.

Szép, igaz?

Voltak klienseim, akik nem értették, miért szeretik az ágyban a csúnya beszédet. Nő, aki arra gerjedt, ha a férje kurvának szólította az ágyban. „Az én kurvám!” A tulajdon határozott kijelentése. Elvégre a férfi birtokol. A férfi diktálja a tempót, a férfi nyújtja a gyönyört, és a nők imádják ezt. Ha valaki hódítja őket, uralkodnak rajtuk. És van férfi, aki imádja, ha a nő orális közben a mélytoroktól öklendezik. Vagy ha annyiszor nyújthat neki orgazmust, hogy beleájul szegény tulajdona. Igen, van olyan.

Volt domináns kliensem, aki azt mondta: el akar szabadulni benne egy vadállat és fél, hogy nem tudja majd féken tartani.

Igen. És ez nem baj, tudatos, domináns! Megoldás: kell partner, biztonsági szó és egy őrült játék, ami kielégíti azt a fenevadat.

Tudatosnak kell lenni, mindig azt mondom. Ha az ember tudja, mit akar, hogyan és kivel, ha az a személy partner a játékban, tegye! Főként a zátony felé tartó kapcsolatokban. A kialudt tüzek.

Egy kis játék, és újra lobban minden. Ha nem, akkor eleve nem illenek össze.

Egyszerű dolgokkal kell kezdeni, s lassan haladni. Kipróbálni a dolgokat. Végtelen variáció van. Ami jó, azt lehet többet, ami nem, hanyagolni kell. De mindenkiben ott vannak a démonok.

Azért nevezem így őket, mert mindent tükröz. A mai világban, ebben a prűd kis világban, ahol a szülők próbálják jóra, szépre nevelni a gyerekeiket, bűn és csúnya dolog szexről beszélni. Ezzel rontanak el mindent. Egy korán erő kamasz nem tudja, mit kezdjen magával, ezért fél és rejtegeti a dolgait.

„Ne nyúlj magadhoz! Az csúnya dolog. Ne nyúlj a másikhoz, az bűn! Sőt, majd ha nagy leszel, csak a feleségeddel, csak a hálószobában és csak este!”

Aztán értetlenül nézi, ahogy huszonhárom évesen nősült fiuk pornót néz, kurvákhoz jár, megcsalja millióféleképpen szeretett kis asszonyát.

No. Gratulálok!

El kell fogadni a tényt: az ember szaporodni akar, mert az annyira jónak és élvezetesnek lett „kitalálva”! Ösztön. Kész! És ha nem olyan a partner, akivel minden vágyát kiélheti, akkor bizony a féken tartott démonok jelentkeznek.

De a kíváncsiság munkálkodni kezd. Már a kamaszkor elejétől, ahogy a nemi hormonok kezdenek érni. A démonok lassan kinyitják a szemüket. Látni akarnak. Milyen a másik gyönyöre? Érezni akarnak. Milyen az orgazmus? Tudni akarják, miért olyan jó. Hogyan tudják fokozni saját s a másik gyönyörét. Miért élvezem, ha ő élvezi?

Egy szűz lányt nem arra kell nevelni, hogy féljen! „A szex fájdalmas, jobb, ha minél később próbálja ki.” A teste így is jelez neki. Tudni fogja, mikor van itt az ideje. Lehet, hogy tizenhat, tizennyolc évesen, vagy tizenhárom...

Arra kell nevelni, hogyan találjon olyat, akivel a szex jó. Aki élvezetessé teszi a számára. Aki kis, huncut trükkökre tanítja.

Mert az. A szex jó és egészséges, kell az agynak. Kell a testnek. Különben jönnek a gondok. Akár az egyik kliensemnél.

Aki sokat húzza a szüzességét, mert arra nevelték, hogy csak a férjével, de szegénynek minden kapcsolata ebbe bukik bele, mert nem fekszik le az illetővel, és egy nap ott találja magát huszonnyolc évesen, keserű tablettákat szedve, mert a „hiány” az agyára ment és ő nem más, mint egy hisztériás, csapkodó hárpia.

Üzenem: egy férfi! Ha nincs kéznél, akkor játékszer.

Az évek alatt azonban egy dolog mindig beigazolódott: a démonok vannak. Ott van a kamasz lányokban, a fiúkban. Érnek. Szépen lassan, az ember fejében. Ott fészkelnek az álmokban, a böngészőkben. A felnőttek tudják, hogy a démonok ott vannak. Átestek az ismerkedés fázisain.

Mosolygok.

A kíváncsiság, aztán a kényszer. Az első kapcsolatok. Hogyan is kell csókolni? Az ember megtanulja. De nem egyedül. Aztán: ez jó! Csináljuk még! Ez már nagyon jó, most próbáljunk ki valami mást. Kiszívják egymás nyakát. Ki élvezi, ki nem... Ki hogyan érez rá saját nemi vágyaira, stílusára. Az orális; ki jó benne, ki élvezi. Van, aki nem jó benne, és van, aki nem élvezi. Ki adja, ki kapja.

Van, aki képtelen orális szexre. Van, aki képtelen az análisra. Mindennek persze oka van. Trauma, félelem, undor, neveltetés, vagy egyszerűen fiziológiai oka. Rövid nyelv, kicsi száj és hasonló „adottságok”. Akárcsak a hosszú vékony, vagy rövid vastag pénisz. A szűk, rövid hüvely. Van, aki csak csiklóorgazmusra képes, van, aki intenzív análisra akár és ilyenek...  Ezeken nem igazán tud változtatni az ember. Együtt kell élni velük. Megfelelő játékot, és ami ennél is fontosabb, jó partnert kell találni!

Haha, volt kliensem, aki, hát, hogy is fogalmazzak, megunta, hogy a férfiak orálist kértek tőle, ezért hirtelen felindulásból kiélezte a fogait, hogy ahogy ő mondta, ne legyen olyan kívánatos a szája. Igen, durva! Főként, hogy meg is bánta utána, akkor került hozzám...

Elvégre mindent adni, mindent kapni. Mindent fokozni és fokozni. A szex erről szól. Gyönyörről, élvezetről, vágyról, és orgazmus–mosott agyról.

Meg a démonokról.

4.

Elindulok felfelé a lépcsőn, kopog a tűsarkú cipőm. Franc, ennyi lépcső! Kezd fájni a lábam. Már ég a talpam.

Pilóta! Mosolygok, és megállok az ajtó előtt.

SCHWARZ, áll a kis táblán. Elmosolyodom. Németül feketét jelent. Az Erich pedig nagyra becsült uralkodó. Jó név!

Megnyomom a csengőt és várok.

A szívem kezd hevesen verni. Viszketnek a tenyereim. Mosolygok. Újra csengetek, és gyerekesen fogom magam előtt a táskám. De izgulok! Ekkor csörömpölést hallok. Már ráncolom a homlokom, mert részeg nevelőapám villan elém. Az ajtó szinte felszakad a helyéről, ahogy kinyílik, s a félmeztelen alak egy szál farmerben szédülten meghajol előttem. Majdnem orra esik, ahogy megbotlik saját lábában, majd felnéz rám.

– Nem rendeltem kurvát! – mondja lassan vörös fejjel.

Csak húzom a szám. Na, szép kis első találkozás! Most nagyon eltekintek előző gondolatomtól. Aki így behódol a piának, az nem uralkodó!

Szánalmas!

– Erich? – kérdem komolyan.

Az emberek meglepődnek, mikor nevükön szólítod őket. Hirtelen hibásnak érzik magukat, hogy nem emlékeznek rád.

Erich felegyenesedik, egyből szájához emelve a whiskys üveget.

– Ja! – nyakalja a piát, s megtörli a száját. Rám néz összeszűkült szemekkel, vigyorog. Szép fogsor.

– Erich! És te, bébi? Nem lehettél emlékezetes...

Itt telt be a pohár. Amellett, hogy bűzlesz a piától, lekurvázol és becézgetsz!

Engem, kedves, senki nem felejt el! Sőt, úgy őrülnek utánam, hogy lélegezni is képtelenek nélkülem, miután mennyen–poklon viszem át őket.

Jó kis alávetett lesz belőled!

Mély levegő.

Elindulok felé, és benyomom az ajtóból. De alig áll, megtántorodik, elejti az üveget, de már ül is le szédülten s rám horkan:

– Te meg mi a faszt csinálsz?!

Bezárom az ajtót, és lehajolok hozzá.

– Tiszteletre tanítalak! – nézek vele farkasszemet. És a kezem már lendül.

Az ébresztő pofon élesen csattan borostás arcán. Hirtelen megrázza fejét s rám néz mérgesen.

– Te aztán tudsz ütni, kis csibe! – ül fel nehezen és nevetni kezd. – Kis szadomazochista!

– Ez semmi... – húzom a szám, de már túrok is szőke hajába. De puha, lepődőm meg, és a mosdót keresem. – Mellesleg olyan nincs, hogy szadomazochista! Vagy az egyik, vagy a másik.

Megvan!

– Csak olyan van – rántom a fürdő felé, mire elkapja a kezem erősen és négykézláb indul –, hogy úrnő, úr és alávetett! – rántom meg a haját, de erősebben szorítja a kezem. Megreccsen a csuklóm.

– Benned aztán van erő!

– Ne akard, hogy én is üssek! Eressz el, te ribanc! – fújja ki a levegőt mérgesen.

Ennyi volt!

Felrántom a fejét és mögé állok. Csak jajdul egyet, a füléhez hajolok.

– Mennyi pia van benned? Hm? – Megragadom az állát, és már nyúlok is a szájába. Ijedten kap levegőért, de két ujjamat nyomom a torka felé, majd erősen le a nyelve tövét.

Egy pillanat az egész. Öklendezik, én kapom is el a kezem. Beleremeg, ahogy sugárban okádni kezd. Egyetlen apró kis inger, és már támaszkodik is meg remegő karjain. Rándul a hasizma, ahogy a gyomra újra összehúzódik, de most már nyál folyik a szájából.

– Meg a kurva anyád! – remegi rekedten. Hulla sápadt lett, s látom, hogyan csapódik ki rajta a hideg veríték, miközben megtörli a száját és próbál levegőt venni.

Leguggolok mellé, finoman túrok ezekbe a szép, szőke fürtökbe. De mérgesen elhúzódik, s leül a mosdó ajtajában. Könnyes szemekkel néz rám.

– Kijózanodtál? Kicsi nyuszim... – mosolygok. – Az alkohol sosem old meg semmit. A démonok nem fognak eltűnni, csak jobban fogják marni a lelked.

Mély levegőt vesz.

– Mi a francot akarsz tőlem?

– Először is, hogy kapd össze magad! Egy égi óriásokat vezető férfihoz jöttem, nem a saját okádékában fetrengőhez! Takaríts fel! Utána beszélgetünk. Jólesne egy kávé is! – ülök a kis kanapéra az ablakban, és elmosolyodom. – Mi lesz?!

Erich csak néz, s a száját törli megint.

– Azonnal, anyuci... – áll fel nehezen, halkan motyogva.

– Igen, úrnőm! – vágom rá. – Ez a helyes megszólítás!

Csak néz döbbenten zöld szemeivel.

– Azonnal! – húzza a száját, és kinyitja a mosdó ajtaját.

5.

– Még bűzlik, mosd fel rendesen! – teszem keresztbe a lábaimat. Erich gyilkos szemekkel néz rám. Tetszik ez a tekintet, de meg fogsz törni... Mosolygok.

Odacsapja a felmosórongyot, s morog.

– Anyádat hánytasd!

– A te hibád, kis nyuszim... Túl sokat jártattad a szexi szádat.

– Anyád... – sisteregi.

– A szemembe mondd! – szólok rá, mire megáll és rám néz. Feszül az arca.

– Egy felnőtt férfi nem kurváz le egy nőt! Nem bébiz meg anyáz! Nem használ rá sértő megjegyzéseket!

Elhúzza a száját. Nem tetszik neki, ahogyan beszélek vele.

– Még egy sértő szó, és megbüntetlek!

Elindul a mosdóba, s hallom, ahogyan kinevet.

– Hallod, megbüntetsz... Aham...

Nevess csak, nevess...

Mikor visszajön, már fehér póló van rajta.

– Szóval ön ismer? – kérdi a konyhába kanyarodva.

Szóval józanodsz!

– Nem, nem ismerem önt, Mr. Schwarz. Egyszerűen alapból vannak elvárásaim önnel szemben.

– Ja... – s megjelenik előttem egy bögre forró vízzel és egy doboznyi instant kávéval. – Válasszon, hölgyem! – hangsúlyozza gúnyosan, mire felnézek rá és mosolygok.

– Köszönöm.

Csak néz egy pillanatig, aztán leül velem szemben a székre.

– Szóval ki a bánat maga? – kérdi még dühösen.

– Jelenleg az egyetlen ember, aki hisz önnek – mondom az egyik 3 az 1–ben kávét kibontva.

Szóval eljutottunk a magázáshoz. Távolságtartás... Ezzel kellett volna kezdeni.

Bámul és hallgat. Csak most mér végig.

– Doktor Adriana Shadow vagyok, szexuálpszichológus. – Keverem a kávét, és látom, hogy meglepődik.

– Csak nem a reptér küldte?

– Ó, nem! – legyintek.

– Akkor?

– Az árnyak azt súgták, igen nagy bajban van...

– A mik?! – hökken meg. Mosolyogva belekortyolok a kávéba.

– Mesélje el, mi történt azzal a kislánnyal, aki vádolja.

– Minek?

– Hogy tudjam! – vágom rá.

– Egyáltalán honnan tud róla?

– Részletesen!

Erich hallgat. Idegesen túr szexi hajába. Hátradől. Jó pasi. Szép szőke haja van. Ritka szőke. Jóval hosszabb, mint a képen, amit láttam róla. Dús, rakoncátlan tincsekkel. Világos szemek.

Nem a kigyúrt legény. Egyszerűen izmos. Világos a bőre... érdekes. Csak mosolygok szőrös karjára nézve.

– Nem történt semmi! – morog, de lehiggadt. Így egész kellemes a hangja.

– Rendben – fordulok felé. Közelebb ülök hozzá. – Mister Schwarz. Hogyan lett pilóta?

Csak néz rám nagy szemekkel.

– Letettem a vizsgákat, úgy! – nevet kissé.

– Szeret repülni, igaz? – hajolok közelebb hozzá. – Szereti, mikor az a gyönyörű mestermű engedelmesen felemelkedik a magasba. Ahogy forrósodó motorjai csak szívják magukba a hideg levegőt a hatalmas szárnyakon. Szereti hallani a halk, süvítő szelet, igaz? Nézni a végtelen kék eget maga előtt, ahogyan a magasban sebesen száll... – súgom a fülébe. Megfeszül az arca, lehunyja a szemeit. – Úgy, úgy... Lélegezzen mélyen! Hagyja csak, hogy a keze tegye a dolgát. A vérében van már. Úgy ismeri a gépe minden részét, akár egy női test karcsú vonalait...

– Hmm – mosolyodik el.

– Fél, igaz? Fél, hogy elveszik öntől...

Ráncolja a homlokát.

– Én segítek – érintem meg finoman a vállát. – Bízzon bennem!

S elengedem.

Mélyet sóhajt, s rám néz. Ellágyul a tekintete. Hallgat egy ideig.

– Akarta. Sosem erőszakolnék meg senkit. Csak... – túr a hajába és feláll, járkálni kezd. – Loren keményen szereti!

– Akárcsak ön, igaz? – kérdem belekortyolva a kávéba.

Elhúzza a száját.

– Sosem bántottam. Mindig úgy csináltuk, ahogy szereti! Mindig vigyáztam rá! – morog s ökölbe szorul a keze.

– Részletesen.

Megemeli szemöldökét.

– Részletesen?

– Igen. Előtte, közben, utána mit csinált és hogyan?

– Viccel! – nevet, de én komolyan nézek rá. – Hú... – ül vissza a kanapéra. – Külön szoktunk enni Greggel. Automata pilótával utaztunk tizenegyezer láb magasan. Kiváló idő. Semmi fennakadás nem volt. Valami fél hét volt, mikor elhagytam a pilótafülkét, és leültem a konyhában. Alig ettem pár falatot, mikor Loren megjelent. Ahogy ránéztem, tudtam, hogy ki van éhezve. Aztán közel libbent. Máskor azt akarja, hogy hercegnőmnek, apuci kislányának hívjam, vagy erősen csapjak rá, vagy szorítsam a torkát, de most azt súgta a fülembe: Felszálltunk, kapitány. Azt akarom, hogy tízezer láb magasan segbe basszon, akár egy lotyót az utcasarkon.

Figyelem, ahogy Erich mosolyra húzza a száját.

– Azt hittem, viccel, de... Előre bekente nekem a szexi hátsóját. Csak azt tettem, amit kért! – mosolyog. – Ember legyen a talpán, aki képes lett volna nemet mondani neki! – nevet halkan. – Így hát... – harap a szájába, s elégedett képet vág, de elhallgat és lehajtja a fejét.

– Folytassa.

– Követtem a mellékhelyiségbe, s ahogy az ajtó becsukódott, azzá tettem, ami lenni akart.

– Utcasarki lotyó, aki anális szexet kért öntől – jelentem ki.

– Ja... – mosolyog Erich.

– Meddig tartott?

– Ameddig szokott egy repülőúton. Talán tíz perc – grimaszol flegmán. – Az AB 200–asokon két mellékhelyiség van csak, és majdnem négyszáz utas.

– Hm. Mindketten élvezték?

– Persze! Nőké az elsőbbség! Csak akkor megyek el, ha legalább kétszer az egekbe repítettem.

Szó szerint, mi? Mosolygok.

– Védekeztek?

– Mint mindig.

– Okozott neki fájdalmat?

– Haha – nevet Erich –, úgy be volt kenve, hogy csúsztam, mint forró kés a vajon.

Értem.

– Utána?

– Utána befejeztem a vacsorámat és visszamentem a fülkébe.

– Visszaúton?

– Semmi. Nem is láttam.

– Eddig is így volt? Szex után nem beszéltek?

– Minek?

Barom!

– Mióta ismeri Lorent?

– Vagy két éve.

– Fiatalabb?

Erich gondolkodik.

– Azt hiszem, huszonnégy.

Na, ez a baj!

– Van esetleg egy címe, telefonszáma?

– Nem, nincs.

Felállok, megigazítom a szoknyám. Nem baj, utánajárok én.

– Mit csinál? – néz rám Erich.

– Az az ostoba magába zúgott! – jelentem ki. – Minden eszközzel fel akarta hívni magára a figyelmét. De a jelek szerint nem sikerült neki.

– Hogy Loren szerelmes belém? – csodálkozik.

– Erich! Ennyire nehéz a felfogása? A kislány mindent önnek adott.

– Baromság. Nem én voltam neki az első, akinek úgy előkészítette magát.

– Talán nem. Azonban valamiért több kell neki magából. Ezért növelte a szinteket. Megszólítás, egy kis erő, verés, fojtogatás, majd idézőjelben erőszak! A férfiak elfojtott vágyai.

Erich csak néz, és húzza a száját.

– Teljesen alávetette magát önnek, ön pedig uralta. Ezért az agya szépen elhitte, ez kapcsolat, hogy ez szerelem, de pont ezt nem kapta meg. Figyelmet, társalgást, törődést és szerelmet.

– Nem... – húzza a száját, majd nevet. – Én nem szeretem! Nem úgy! Csak jó a szex vele!

– Tökéletesen értem – indulok az ajtó felé.

– Hova megy? – szól utánam.

– Megyek, megmentem a pilótaengedélyét.

– Mi? – emelkedik meg a hangja. Elé lépek. Lassan túrok abba a szép, dús hajba. Természetesen buják ezek a fürtök. Puha a tapintása.

– Játsszunk egy jót. Megvásárollak, kicsi nyuszim... – mondom halkan, farkasszemet nézve vele. – Csak öt napra. Holnap estétől, ami kedd este, egészen szombatig – mosolygok és a füléhez hajolok. – A másvilágra foglak repíteni, addig, míg a könnyeid, taknyod és nyálad egybe nem folyik, ahogy majd belehalsz szakadó testtel az extázisba.

Teljesen kitágulnak a pupillái mikor rám néz, s elmosolyodik.

– Hmm, hiszem, ha látom – mosolyog.

– Két szó! – teszem mutatóujjamat ajkaira. – Igen, úrnőm!

– Tapasztalni fogod! – S elindulok az ajtó felé.

6.

Túlságosan unatkozom. Összegyűlt az utóbbi fél évben minden. Ha a klub már működne, könnyebb volna beszerezni egy alávetettet, de még nem működik. A kapitány kis ügye pont jókor jött.

Mosolyok, mikor beülök az autóba.

Creepy Jayt hívom. Ő az én kis IT zsenim, aki nemsokára beüzemeli a klub kliensrendszerét.

Hosszan kicseng.

– Asszonyom! – veszi fel a telefont. – Még nincs kész a program.

– Értem. Mikorra lesz?

– Péntek.

– Az jó lesz. Most azonban kéne egy kis hackeres segítség.

– Mármint?

– Egy cím.

– Név?

– Loren.

– Loren mi?

– Csak Loren, légiutas–kísérő, huszonnégy éves.

– Huh, ez macerás...

– Tíz perced van rá!

– Azonnal! – Hallom, ahogy a billentyűzet mellé teszi a telefont, és gyorsan gépelni kezd.

Felnézek az épületre és mosolygok. Alig várom, hogy uraljam azt a férfit! Hogy az önkívületbe őrjítsem, annyira, hogy lélegezni is képtelen legyen az engedélyem nélkül.

– Megvan! Loren King, coloradói, két éve van az American Airline–nál, négy nyelvet beszél – csendül fel Jay hangja. – Huszonhárom, nem huszonnégy! És nincs odahaza, most száll le a gépe.

– Kiváló! Családtagok?

– Egy öccse. Charlie, tizenöt, és a nagynéni, Rudy King.

7.

Huszonhárom? A reptér felé kanyarodom az autópályán. Korán kezded, kislány. Még nem vagy stabil érzelmileg ilyen vad játékokhoz...

§

Megállok a recepció előtt, és a bordó egyenruhás férfihoz hajolok.

– Loren Kinggel szeretnék beszélni, most tért vissza. Igen fontos lenne.

– Ki keresi?

– Rudy, a nagynénje – mosolygok, s a férfi a váró felé int.

– Azonnal szólok neki.

Pár perc, és hallom a gyorsan kopogó cipőt. Lihegve szalad be a váróba a szőke kislány. Valóban szép. Csinos, alig nyomhat ötvenöt kilót ezzel a 160 cm magassággal. Tökéletes arc.

Elmosolyodom.

– Loren?

Döbbenten néz rám, majd körül.

– Elnézést, hol a nagynénim? Történt vele valami?

Nagynénim? Hm... Gyerek!

– Ó, nem, nem – rázom a fejem, s elindulok felé. – A nevem Adriana Shadow – nyújtom a kezem, s kezet fogunk. Lágy a kézfogása, kicsit erősebben szorítottam, mint számított rá.

– Az ügyészség küldött, szexuálpszichológus vagyok.

Lefagy! Elengedi a kezem és sarkon fordul.

– Nem akarok erről beszélni!

– Pedig kell! – fogom meg a karját. – Részt kell vennie az kezelésen. A légitársaság ragaszkodik hozzá. Fontos a mentális egészsége!

– Hagyjon engem békén! Semmi bajom!

Látom, hogy semmi bajod...

– Ez természetes, hogy tagad – mosolygok. – Hiszen ön nem hibás semmiben.

Mérgesen néz rám.

– Ha most nincs kedve, megértem. Azonban a holnapi tárgyalásra való tekintettel, válaszolnia kéne pár kérdésre.

Loren frusztráltan néz és sóhajt.

– Csak pár kérdés?

– Pontosan. Csak öt perc.

– Na jó!

– Köszönöm. Kérem, foglaljunk helyet – intek a székre. Zihálva ül le.

– Hogy érzi magát?

– Rosszul! – vágja rá. – Hogy kéne érezzem magam, miután az a beteg megerőszakolt?

Hűha, jön a kemény vád.

Például nagyon nem dühös lennél egy erőszak után, hanem rettegnél, és senkire nem néznél rá totális szégyenedben. Mocskosnak éreznéd magad. Nem ülnél két órát a tükör előtt, hogy ezt a szép sminket az arcodra kend. Nem is dolgoznál, csak begubóznál a szoba sarkában zokogva.

Mosolygok és nem válaszolok.

– Értem. Részt vesz a kezelésen? Szedi a nyugtatókat?

Elhúzza száját, majd rábólint.

– Persze!

Hazug. Azt sem tudod, miről beszélek!

– Mint mondtam, a mentális egészsége nagyon fontos a társaság számára. Ezért szeretném, ha most nagyon figyelne rám – fogom meg a kezeit mosolyogva.

– Figyelek – mosolyog vissza.

Jaj, jaj, kislány... Még rémálmodban sem tudod, mi az erőszak.

– Loren... – Komolyan néz a szemebe. – Örülök, hogy nincs nagyobb baja. Ez fontos, hogy jól érezze magát. Még sok minden vár önre az életben. Egy tökéletes kapcsolat...

Hallgat. Itt már más elhúzta volna a kezét. – Egy komoly férfival – mondom, amit hallani akar. – Aki erős, aki csak önre néz, és lelke mélyére lát. Aki előtt nem kell megjátszania magát.

Lágyul a tekintete. Ismerős? Látod már magad előtt szeretett kapitányodat?

– Lélegezzen mélyen – mutatom neki, és ő csinálja. Kenyérre tudnálak kenni, kislány. – Így... Újra... Lassan. Eljön az idő, mikor újra minden jó lesz... – simogatom meg a karját. – Mikor a harag már elszáll, és a finom, erős érintések, mik tűzbe hoznak, újra elérik a céljukat.

– Hmm – mosolyodik el.

– Csak bízz magadban. Tökéletes vagy, és csak olyan érdemel meg, aki szintén tökéletes. Aki magasan mindenki felett áll, aki csak a tiéd. Még ha egy röpke pillanatig is. Elmondhatatlanul boldoggá tesz, ahogyan ural... – halkulok, s Loren arcába szalad a vér. – Szereted őt, igaz?

– Nem! – tagad könnyes szemekkel. Lágyan megsimogatom az arcát.

– Megértelek. Ő tökéletes. Erős, jól néz ki... Egy kapitány – súgom a fülébe. – Csak a legjobbat érdemeli. És te bármire képes vagy, hogy a legjobb és legfontosabb legyél neki.

– Igen, bármire – mondja halkan.

– Sőt ha kell, el is engeded őt... Csak hogy örökké gondoljon rád.

– El – sóhajt, s elmosolyodom. Szomorúan néz rám, majd sírni kezd.

– El kell engednem?

– El – mondom halkan, s letörlöm a könnyét. – Valaki arra vár, hogy szabad légy, és mindent neked adhasson. Mindent, amit a kapitány nem adhat neked.

– Sosem fog szeretni, igaz?

Csak rázom a fejem.

– Ő repül. Senkit sem fog szeretni, csak a végtelen eget. Te is szereted. Nem akarod elvenni tőle, igaz?

Loren sóhajt, és letörli a könnyeit. Feláll, az ajtó fele indul.

– Telefonálnom kell!

– Rendben.

§

Egyes embereket könnyű manipulálni. Adottság kell hozzá, ez igaz. De nincsen benne varázslat. Csupán a lelkük mélyére kell látni. Érezni a vágyaikat, megérteni őket, és máris a kezedből esznek.

Évekig tanultam, hogyan, milyen hangon nyúljak annyira mélyre, hogy gondolkodás nélkül engedelmeskedjenek. Évekig.

S végre elmondhatom, hogy maholnap – tény és való, azért harminchárom évesen – ott tartok, hogy jogosan viselem a Gyémántkirálynő nevet.

Az egyik alávetett mondta rám.

Mosolygok, mikor beszállok az autóba. Jó kis alávetett volt.

Ah, vigyorgok.

„Úrnőm, ritka és gyönyörű vagy, akár a gyémánt. De olyan kemény is!” – tette hozzá, s fetrengett a röhögéstől a sokk után a friss hóban, akár egy önfeledt, boldog kiskutya, akinek a kis pocakját vakargatják.

Megtetszett a gondolat.

Szép, ugye?

Pedig átlagos vagyok. Legalábbis szerintem. Átlagos úrnő, vagy domina, ha úgy tetszik, aki vezet. Imádok vezetni. Irányítani a test szenvedését, át az alázáson az önfeledt felszabadultságig. A férfiakat mélypontjukról felrepítem nyílegyenesen a mindenségbe, ahol rádöbbennek, miről szól az élet. Hogy minden csalóka. Hogy semminek nem hihetnek, senkiben sem bízhatnak, csak bennem. Egyedül én vagyok az egész rémálmuk, és csodás Univerzumuk központja. Mert ott vagyok a szenvedésükben és gyönyörükben.

Más szóval beveszem magam az agyuk mélyére, a „lelkükbe”. Igencsak rövid idő alatt. Aztán haladunk. Ők szépen haza, én meg türelmesen várok, hogy egy újabb férfi jelenjen meg, aki csak kikapcsolódni vágyik. Semmi másra. Csak végre hiszti, túlagyalás, gyerek és kötelezettségek nélkül kefélni.

Gonosz vagyok?

Kétlem.

Úrnő vagyok.

Ez tesz azzá! Ezért vagyok én eltérő az átlag nőtől. Ezért nem vagyok barátnő, csaj, vagy feleség. Ezért nem akarok kapcsolatot vagy családot. Mert mindez az átlag alávetettséggel járna. Szolgálni, adni, más kedvében járni. Egy hatalmas kupac érzelmi melodráma, mert a rózsaszín buborék kipukkan néha. Olyankor kerülnek – kerültek – hozzám a fásult, túl stresszes nők, a megszürkült, fáradt, állandó megfelelési kényszerrel elő anyák, akiknek a nemi élete újabban abból ált, hogy dugi pornót néztek.  Jobb esetben, ha csak nem ment az agyukra a „hiány”. Mert apuci elfoglalt, apuci fáradt, apuci későn jön. Meg apucinak akkor van kedve, amikor ők agyonaggódták magukat a lázas gyerek miatt.

Egy idő után azon kapták magukat, hogy nem szex nincs, hanem már egyáltalán semmi nem volt köztük. Egymásra sem néztek, nem értek egymáshoz, nem csókolóztak, nem beszéltek. A kémia teljesen megszűnni látszott, más emberek lettek – ahogyan ők fogalmaztak.

Nem akarok olyan nő lenni. Ők sem. Senki nem akar olyan lenni.

Egy hosszú kapcsolat macerái. Amikor a sok minden értelmetlen gond közt a szexualitás eltűnik. Méghogy a szex nem fontos! Hogy a család, a munka megelőzi.

Nem! Emberek, nem! A szex fontosabb mindennél! Azért jöttél össze a másikkal, mert vágytál rá! Azért maradtál vele, mert jó volt vele! Ezt ápolni kell! Építeni. Az a gyerek nem lát abszolút semmi rosszat, ha apa megöleli anyát és édesen megcsókolja. Nem csúnya, ha megsimogatja, vagy kicsit megfogja a fenekét. Igen, nincs mindig idő és energia az ágyba bújva enyelegni. De öt perc és szenvedély, villám, rövidzárlat, és újra szent a béke. A dolgok egyből más megvilágításba kerülnek.

Persze ehhez figyelem kell. Figyelni. A másikra, egymásra, különben minden véget ér, jön más, aki „figyelt rám”.

Úgyhogy, végérvényesen...

Nem, kösz, nem kell kapcsolat!

Mert én uralkodom.

Ezt mindenki másként teszi. Minden királynő más. Minden úrnő más játékokat használ, vannak szabályai, nincsenek, fetisiszta vagy nem. Szadista, esetleg biszexuális. A lényeg többnyire egy: a szex! Szintről szintre menni.

Megsúgom. Nem nagy kunszt! Egy kertvárosi, háromgyerekes anyuka is képes rá. Nem csak bólogatni és várni, mikor kell majd a férjének. Mert ez játék. Nem valami misztikum. Tény és való azonban, hogy alapból könnyebb annak, akiben ott van az irányítás.

S vicces: el sem hinnék az emberek, milyen sokan vannak azok a férfiak, akik titkon erre vágynak. Még ha csak kipróbálni is. Minden a gondolattal kezdődik: csak üljön meg, és lovagoljon. Az első jele annak, hogy átadja az irányítást. Alulra kerül, és csak élvez. – Szépen aláveti magát a nő ritmusának, és csak gyönyörködni akar benne.

Persze, ellentétben a mindig aktív férfival, a nők többsége maradna passzív. Hamar elszáll az energiája. Főként egy intenzív orgazmus után.

Elhúzom a szám. Ez természetes. A nő mindig alárendelt, passzív. Mindig szolgál, mindig magát adja, testet, mindenét, mindig tűr. A férfi a Harcos, a vezér, a hódító, a birtokló.

Nos. Én pedig a harcos felett szeretek állni, aki át akarja adni az irányítást. Meggyúrni, összetörni, összerakni, kimosni az agyát.

Aztán?

Aztán szabad. Visszamehet a kis életébe. De előbb–utóbb így is szolgálni fog a démonjainak.

8.

A nevelőanyám szentül hitte, hogy minden okkal van. Nos, még akkor is, mikor nevelőapám részegen esett be az ajtón. Úgyhogy... Kétlem, hogy igaza lenne. Mindenben kételkedem. De én már csak ilyen vagyok.

Mert tudom, hogy mindenki és minden változó. És így a helyes. Az élet egy játék. Színház, ahogy a nagyok fogalmaztak. A szex is. Mosolygok.

Az ember sem a szemének, sem a fülének nem hihet. Csupán a tettek a biztosak.

A tettek. Az érzés. Az valódi, ami tényleg megtörténik.

Megállok a klub előtt, és felnézek a sötét táblára. Eldugott egy helyet találtam, de ilyen is kellett. Jó nagy, egy régi gyár, melynek pincéjében a raktár foglal helyet, felette a klub, a hosztesz szolgálat és a vörös folyosó. Ez az első két rész mind zárt, sötétített ablakkal van. Felette pedig a lakosztályom.

Hmm... A hatalmas luxussal berendezett lakásom.

Elindulok a lépcsőn, s ráteszem kezem a szkennerre. Csak én tudom nyitni és zárni. Egyelőre.

A szkenner átvillan, és az ajtó zárja kattan.

Még minden sötét, csak a vörös biztonsági fény világít a pult mögötti boltíves ajtóban. Most erre kell mennem. Fel. Dombon, s már nyitom is a sötét ajtót. Jobbra s balra is egy–egy hatalmas hálószoba vár. Egy nekem, s egy majd az alávetettemnek.

Előre pedig, szezám tárulj! A fény felkapcsol, s a fehér pompa ragyogni kezd.

A szívemet melengeti ez a tágas tér! Mindig is ilyenre vágytam, amióta csak az eszemet tudom. Hatalmas, magas mennyezet, s fény, fény, fény!

Ahh! Elvágódom a hófehér kanapén, és nézem a világító, tükörkockákból készült csillárokat.

Nagyon rossz és nagyon eltökélt vagyok. És mindent mindig egy lapon. Nekem nem kerül pénzembe beszélni. Mások ezreket fizettek egy óráért, hogy meghallhassam őket. S most... Elmosolyodom. Semmi mást nem kell tennem, csak várni. Várni, hogy mélyre vetett szavaim szépen gyökeret eresszenek, s óriássá nőjék magukat. Úgy a kis Schwarz lelkében, mint a kislányéban. Elvégre a szavaknál nincs nagyobb hatalom az ember kezében...

Lehunyom a szemem és szőke, göndör fürtökre gondolok könnyes, zöld szemekkel, s hófehér fogsorra az ívelt ajkak mögött. Ráülni való! Hm. Egy pilóta...

9.

Kedd...

Rengeteg dolgom van. Ennek ellenére alig várom az estét. Hülyeség ide, vagy oda. Kíváncsi vagyok. Ennyi az egész. Túl kíváncsi, és pokolian éhes!

A papírokat nézem az asztalon, közben müzliszeletet rágcsálok a reggeli kávé mellé. Szerződések... Klubszabályzat... és a legális működéshez szükséges hivatalos papírok. A tűzoltósági engedély, amit igen nehezen kaptam meg, csak a vízrendszer felújítása után, ami azzal jár, hogy az egész klubban egy cigarettát sem lehet meggyújtani, mert egyből minden elázna, és sípolna az egész épület. Ez van, kedves kliensek. Mert vagy ez, vagy nincsenek zárt szobák és vörös folyosó.

Még annyi minden van! Kell szereznem beszállítókat. Egy italforgalmazó cég válaszára várok, de kellenek játékszerek... A Drx szerencsére szó nélkül írta alá az óvszerek szállítását. De...

Még kéne írjam a belső szabályzatot. Kellenek hoszteszek, azokat be kell, tanítani. Mert nem nagy ördöngösség ugyan, de egy nap rá fog menni a D.–A. jelek, a pozíciók, a játékok magyarázására... Felkészíteni őket.

Ó, sosem fogok a végére érni egyedül! Legalább kettő kéne belőlem!

10.

Az idő túl lassan telik. Elmerülök a kádban, és nézek ki a hatalmas ablakon.

A következő öt napra gondolok. Elő kell készítenem egy D.–A. szerződést!

Telhetetlen vagyok, főként mikor termékeny időszakom van, és a testem beindul. De most épp havin vagyok...

De utálom!

Lemerülök a víz alá.

Persze ez nem akadályoz meg abban, hogy önfeledten kijátsszam magam a kis nyuszimmal. Mosolyognom kell, és elfogy a levegőm. Felemelkedem, s hátrasimítom a hajam.

– Ahh, Mr. Schwarz... Nincs az az isten, akihez imádkozhatsz majd a túlvilágról!

Kimászom a kádból, és belebújok a törölközőbe.

§

Hosszan szárítom a hajam, s nézem magam a tükörben. De utálom ezt is! Hogy mégis kitől örököltem ezt a bozótot a fejemen? Ahogy szárad, úgy ágaskodik el minden hajszálam. Mintha csak drótból lenne! Wha! Megszorítom a hajkefét, kikapok egy hajgumit a fiókból, összefogom a hajam és kész!

– Fú! – fújom ki a levegőt, és az arckrémért nyúlok.

11.

A laptopom és a telefonom egyszerre jelez. Újabb jelentkezők vannak az ügyvezetői állásra.

Nagyszerű!

Előrehajolok, és nyitom az önéletrajzokat.

Andrew Wallence? Honnan szalasztottak? 28 éves, eddig is ügyvezető volt egy szállodánál. Lehet belőle valami. Holnap jöhet! Így is minden második nap pihenőnap.

Carl Johns, 43 éves, ügyvezető egy kereskedelmi boltban. Csütörtökre... És remélem, hétvégére már lesz még egy belőlem.

§

17:30

Na lássuk, Mr Schwarz... Felállok, s elindulok a hálószoba felé.

Kiveszem a fekete bőrszoknyám, fehér ing, s rá a kis bőrmellényem. A hajam marad bozót copfban, nincs kedvem szarakodni vele. Tűsarok, a telefonom s autókulcs.

12.

Támasztom a Jeepem oldalát a Bíróság épülete előtt. Jay ezt az időpontot s címet adta meg. Szándékosan nem kérdeztem Erichet. Így azt hiszi, csak vicceltem vele. De... Remélem, a zsenim nem téved.

Ez a 28 fok meleg egész tűrhető, csak a fény zavaró. Nézem a fel–le járkáló emberkéket, és mosolygok. Nehéz ebben a világban partnert találni, alávetettet meg még nehezebb. Főként olyat, amelyik tetszik is. Egy adott pillanatban már eljut az ember oda, hogy édesmindegy, a másik hogyan néz ki, csak tegyen eleget a szerződésnek arra a pár napra.

Ez meg fog változni a klubbal. Esélyt adok majd mindenkinek, hogy partnert találjon őrült kis játékához. Mindenki démonjának.

Megigazítom napszemüvegemet, s kibontom a kis palack vizet. Lassan iszom.

S lám–lám...

Russel már jelenik is meg mutogatva az ajtóban, s mögötte szürke öltönyben, nyakkendő nélkül, csak lazán, Erich. Azért megnézném rajta a kapitányi egyenruhát...

Ez a Russel nagyon értetlenkedik. Csak magyaráz neki mutogatva.

A szél a semmiből támad fel, s nézem, ahogy Erich döbbenten áll meg a lépcső tetején. Észrevett! Nagyszerű. Zsebre teszi a kezeit és kihúzza magát. Nem mozdul. Hm... Ez a jel meglep. Tudatában vagy, hogy domináns pózt vettél fel, vagy csak alapból használod, akárcsak sok alfa? Russel már rég alatta jár görnyedten.

– Miss Shadow... – áll meg mellettem, de magasról tojok rá. Erichre várok, aki végül lassan elindul a lépcsőn.

Mi az, kis nyuszim? Szám mosolyra húzódik, kiegyenesedem, és kinyitom a Jeep hátsó ajtaját.

Gyere!

Erich mintha csak számolná a lépcsőfokokat. Csak nem vagy mániás?

S végül megáll előttem.

– A dr...

– Shh, shh, shh! – emelem fel mutatóujjam, mielőtt megszólít. Ez is domináns jel, a figyelemfelhívás jele. – Két szó! – mondom, és komolyan nézek rá.

Erich mosolyra húzza a száját. Egy veszélyes, fog nélküli mosoly. Szexik ezek a mosolyráncok rövid szakállas arcán, az ajkai sarkában. Ez az érett férfiarc... Összeszűkülnek szemei. A szél erősen borzolja a haját, imádni való látvány.

– Úrnőm... – szólal meg kellemes hangján, s én is mosolygok, mert hirtelen összetörik előttem ez a kép, és tökéletessé válik, ahogy látom kiszakadni belőle a gyönyörtől üvöltő démont.

– Helyes – húzom vigyorra a számat, és beintem az autóba. Megemeli szemöldökét és beül.

– Nem tudom, hogy csináltad...

– Sss... – teszem ujjam a számra, és a visszapillantóban nézek rá. Csend. Indítom az autót, és hátrapillantok újra. Erich csak mosolyog. Jó kedve van. Ez jó!

– Éhes vagyok! – jelentem be. – Úgyhogy vázolom, mi lesz! Én beszélek, te hallgatsz. Személyes dolgokat teljesen mellőzzük. Ez az öt nap egy szexjáték lesz – hangsúlyozom. – Egy hosszú társasjáték – mosolygok, s nézem reakcióját a tükörben.

– Hogy akarod ezt mégis?

– Nehéz hallgatni, mi? Nem baj, a kluban megoldjuk az engedetlen szádat!

Ráncolja a homlokát, s nevet magában. Mosolygok, lassítok, ahogy a forgalom is lassul előttem.

– A következő pozíciók vannak: én leszek a dominánsod, te pedig az alávetettem. Én parancsolok, te szó nélkül engedelmeskedsz.

Nevetni kezd és hátradől.

– Hogy mit akarsz te tőlem?

Elmosolyodom és megállok. Pont előttem piros a lámpa. Fránya New York–i dugó!

– Vicces? – kérdem.

– Ja, az! – vágja rá vidáman. Szórakozik.

– Igen, úrnőm! – morgom vissza. – Ennyit mondhatsz csak! És egyetlen szót! – emelem fel mutatóujjam. – A biztonsági szót! Ami nem más, mint VÖRÖS! Ha valamit nem vagy képes már elviselni, vagy képtelen vagy megtenni, használhatod. Nem jár érte büntetés. Ellentétben a nem szóval, és az engedetlenséggel.

– Büntetés? – lepődik meg, ekkor a lámpa zöldre vált. Erich nevet. – Ezt te komolyan gondolod?

– Igen! – mosolygok. – A következő öt napon a megszólításod: nyuszi.

– Hogy mi? – nevet hangosan Erich, és megfogja az ülésem, közel hajol.

– N.Y.U.S.Z.I – betűzöm neki. – A kis fehér, cuki farkú, hosszú fülű ugráló állat, ami cukin mozgatja kis orrát és szünet nélkül képes kefélni!

– Whau! – vigyorodik el. – Előbb vagyok tasmán ördög, ha az állati szexnél tartunk...

Tasmán ördög? Csak nézek rá a visszapillantóban.

– Nyuszi... – motyogja, s kinéz az ablakon. Mosolyogni kezd.

– Tetszik?

– Mondjuk...

– Igen, úrnőm! Utoljára mondom. Ha legközelebb nem így válaszolsz, büntetést kapsz. Érted?

Erre hátradől karba tett kezekkel, és nem válaszol!

Hú!

Lefordulok a klub felé és leparkolok.

– Ez egy játék! – hangsúlyozom. – Nem kapcsolat, nem szerelem, semmi ilyen. Én játszani fogok veled. Olyan játékokat, amikre álmodban nem gondoltál.

– És ha nem akarok? – kérdi flegmatikusan.

Egyetlen karnyújtással nyitom ki az ajtót neki.

– Akkor most távozz! – intek az ajtó felé.

– És... Mi lenne, ha fordítva lenne ez a szereposztás... – néz rám, s valami buja fény van a szemeiben.

Elmosolyodom.

– Ó, nyuszim... Ahhoz, hogy én meghajoljak előtted, úrrá kell válnod.

– Azt hiszed, én nem tudok parancsolni? – hajol közel, s farkasszemet nézünk.

Kezd morogni rám belőle az alfa.

De!

– Leszarom, mit tudsz, és mit nem! Nekem most a tested kell, hogy a túlvilágra juttassam a lelked! Ha nem akarod, most menj el, mert ha követsz ebbe az épületbe, csak szombat este hagyhatod el!

Feszül az arca.

– Miért?

– Mi miért? – sóhajtok. Kezdem unni a kérdezz–felelek játékot.

– Miért én?

Mosolygok. Viccelsz? Tízezer láb magasan keféltél seggbe egy csitrit szerepjátékban! Pilóta vagy! Jóképű és szőke!

– Két perced van, hogy döntsd el végre, mit akarsz! Ami a testi épségedet illeti, nyugi, remélhetőleg nem hagyok nyomokat. A testeden – teszem hozzá, és kiszállok az autóból.

Elindulok. Lépcső, a szkenner. Visszanézek Erichre, de ő csak néz felfelé.

Na, mi lesz?

13.

Erich megáll mögöttem a lakosztály ajtajában.

– Előbb szépen aláírsz egy papírt! – indulok a nappali felé, ő csendben követ. – Mellesleg, balra van a hálószobád – intek vissza.

A nappaliba érve elveszem az egyik nyomtatványt a kávézóasztalról.

– Olvasd el, kérdezz, ha kérdezni akarsz. De ha aláírtad, onnantól tilos beszélned!

Ráncolja a homlokát, ahogy a lapra néz.

– Mi? – buggyan ki belőle. Felnézek rá a kanapéról.

– Igen?

– Titoktartási?

– Persze! – vágom rá. – Ha megszeged, többet kapsz, mint az erőszakért, amit rád akartak kenni!

Meglepetten néz, majd tovább olvas. Elhúzza a száját megint.

– Milyen harmadik fél?

– Ó, az most nem lesz! – rázom meg a fejem. – Szeretek hármasozni biszex alávetettel, és passzivitással büntetni – motyogom. – De elég nehéz egy alávetettet szerezni, nemhogy kettőt...

– De... Olyankor... Mi van? – kérdi kíváncsian.

– Olyankor az van, hogy nyalsz, vagy szépen mélytorkozol, miközben megüllek vagy játszom veled. Sőt... – vigyorgok – vagy simán passzívvá teszlek, és csak nézed, mit művelek  a másikkal.

Hallgat egy ideig.

–  Miért baj a passzivitás?

– Szoktál pornót nézni?

– Ki nem? – vág vissza.

– Feláll rá?

Elvigyorodik.

– Nos. Kb. olyan, mintha élő pornót néznél húsz centi közelről, egy szép farokbilincsben, és nem nyúlhatsz magadhoz. Sőt – mosolygok – megőrjít a gondolat, hogy az imádott úrnőd nem ér hozzád,  és nem veled foglalkozik.

Mosolyog.

– Most még nem érted... – dőlök vissza, s Erich leül a kanapéra. Tovább olvas. Ez jó. Tanult ember. Tudja, hogy bármit nem szabad aláírni.

Megfordítja a lapot és megáll.

– Anális?

– Uhum – hümmögöm. – Mi van vele?

– Mármint... az enyém?

– Igen – sóhajtok.

Elcsodálkozik.

– És ha nem akarom?

– Akarod! – nézek rá, és nem fogadok el ellenkezést. Megfeszül az arca, s hirtelen pír jelenik meg szemei alatt. De már érzem is, hogy remeg meg a levegő.

Ta–dam! A nyuszinak áll a farka!

Elmosolyodom, s felállok. Felveszem az asztalról a golyóstollat és felé nyújtom.

– Öt tökéletes nap – mosolygok. – Egy kis nyaralás a gyönyör poklában. A pilótaengedélyed és a szabadságod ára.

Megemelkedik a szemöldöke, a tollért nyúl.

– Megőrültem... – morogja aláírva a szerződést.

Hevesen kezd verni a szívem.

Na végre!

Felpattanok, s már túrok is ezekbe a dús szőke fürtökbe, éhesen csókolom meg.

– Hm... – nyög ijedten, de csak fedezem fel édes ajkait. Puha a szakálla! Valószínűleg nyírja. Mélyen siklik nyelvem nyelvén, játékosan, s belemélyesztem fogaim ajkába.

– Aauu! – szakad ki belőle épp akkor, amikor ajkából kiserken a vér.

– Ha! – engedem el, s elmosolyodok.

Lélegzek!

A szívem vadul ver, és kezdek élni, ahogy végre elengedem a démont bennem...

– Vetkőzz! – parancsolom, mire hirtelen elhúzza magát.

Megfogom az arcát, és mélyen nézek vad, zöld szemeibe. Hm... Ezek az ajkak! Úgy rád ülnék, de most még nem lehet.

– Kicsi nyuszim... Az enyém vagy. Engedelmeskedj szépen!

Felállok róla, és elkezdem bontani ingét.

– Te itt, ebben a házban meztelenül, négykézláb fogsz követni engem.

– Hmm? – hümmög felnézve rám. Mosolygok.

– Igen... Úrnőm... – mondom lassan, s közel hajolok ajkaihoz. Finoman nyalom meg, hogy megnyíljanak. – Halljam szépen!

Erich várat. Mély levegőt vesz, de nevet előbb.

– Igen, úrnőm... – mondja halkan.

– Úgy, úgy! Nincs mitől félned. Ellentétben veled, aki életében nem volt alávetett – és ezért vagy ennyire izgalmas! –, nem először vagyok domináns ilyen játékban.

A kezein bontom az inge ujját, s már húzom is le a zakóval együtt.

Szép, tiszta, világos bőre van. Szőrös mellkas... Lassan húzom végig a kezem mellizmain, ő reflexből feszíti meg.

Mosolygok.

– Az alávetett engedelmes, kicsi nyuszim. Nem kell agyalj, csak bízd rám magad. Én tökéletesen tudom, mit csinálok.

Kételkedve néz rám, mire megfogom a nadrágszíját és felrántom.

Milyen jó, hogy ugyanolyan magas, mint én! Nem kell felnéznem rá.

Nagyszerű!

Kibontom a szíjat, nadrágot, és már húzom is le róla.

– He! He, he, héj! – kap magához, s idegesen néz le rám.

Szórakoztat, hogy szégyenlősen az arcába szaladt a vér!

– Kicsi nyuszim... – simogatom meg a lábát. – Épp ajándékot bontok. Nem rontsd el az örömöm... – fogom meg a kezét, s lassan leveszem a farkáról.

Átlagos, akár...

Mi?! Ez... – Elengedem egy pillanatra és csak állok. Ezt nem hiszem el!

Felemelem petyhüdt farkát, és jobban szemügyre veszem.

Ilyen nincs, szalad fel a vigyor a képemre. És én azt hittem hirtelen, hogy prűd vagy? Felnézek Erichre, aki zavartan, lángoló arccal harapja a száját.

– Kapitány... Most meglepett! – mosolygok, de az agyam már száz gondolaton is áttombolta magát.

A farkához hajolok, és nem tudok ellenállni ennek a két fényes gyöngynek a tövében. Tökéletes helyen van! Egy jó kis kutyapózban olyan csiklóorgazmust tud okozni ez a kis piercing, hogy bele lehet ájulni, ha hozzátesszük a többit.

Lassan nyalom meg. És ó...

Kíváncsi vagyok, kíváncsi, kíváncsi!

Hogy tetethet magára egy kapitány ilyet? Mikor? Wha! Képtelen vagyok leállni ezzel a vigyorral.

Látni akarom pompában ezt a farkat!

Lassan húzom rajta végig a nyelvem. Finoman, puhán harapom, majd szívni kezdem.

A reakció nem marad el. Keményedik. Úgy, úgy!

Felnézek Erichre, aki csak élvezi lehunyt szemekkel. Ez az, édes. Állj fel nekem... Még parancsra nem megy, de az is menni fog. Mosolygok, és teljesen bekapom. Ízletes falat.

Finoman nyúlok heréi alá, aztán kezem nyomán végig is nyalom.

– Hmm... – szakad ki belőle a hang. Szereted, ugye? Nézek fel rá, ő harapja a száját.

Tovább folytatom a játékom addig, míg ízén lassan megérzem, ahogy a nedvesítő folyadék megindul benne. Fészkelődik kissé, és már áll is.

Keményen. Fényesen a nyáltól.

Ó, micsoda látvány!

– Elképesztő ízed van, kicsi nyuszim... – nézek fel rá, és elmosolyodik. Szép ez a szexi mosoly. Tetszik!

Visszafordulok a farkához, és keményen kezdem végignyalni. Hosszan és éhesen, mert az vagyok! Elmondhatatlanul éhes.

– Hm – sóhajt halkan, s keze a fejem felé nyúl, de megállok és elhúzódom.

– Nem érsz hozzám engedély nélkül! – nézek fel rá. Idegesen nyel. Még egy hosszú nyalás, és megmozdul a csípője, megdagad teljesen, és én csak mosolygok.

Elengedem. Felnézek rá.

Szeretnél valamit, kicsi nyuszim?

Nem válaszol, csak levegőt vesz, s megemeli a farkát előttem.

– Hogy kell mondani? – kérdem halkan. Beszívja a száját.

– Nagyon... – nyalom körbe finoman, ő sóhajt – nagyon, nagyon... – bekapom, s játszom a nyelvemmel rajta, majd cuppantok, és finoman nyalom a tövében a piercingét.

– Hm – fújja ki a levegőt buja gyönyörhangon, lassan el akar élvezni. Felállok. Megfogom az arcát.

– Nagyon szépen kell kérni, hogy az úrnő a kedvedre tegyen, kicsi nyuszim. Engedély nélkül nem kapsz gyönyört. A gyönyörért keményen meg kell szolgálni a Gyémántkirálynőnek – puszilom meg az arcát, mire mérgesen néz.

– Viccelsz, baszd meg! Most szoptál le keményen!

Csak lendül a kezem.

Akkorát csattan a fonák az arcán, hogy elfordul tőlem, s az arcához kap. Annyira hirtelen érte, hogy nem is szól vissza.

– Megmondtam már, hogy tiszteletre tanítalak! – Szikráznak a szemei, ahogy rám néz. Vöröslik a kezem nyoma az arcán, s egy csíkban kiserken a vér a szeme alatt.

Ó.

A gyűrűmre nézek a jobb kezemen. Megfeledkeztem róla. Az egycentis rubinkő foglalatja eléggé kiáll.

– Térdre! – parancsolom, mire visszamorog.

– Vörös!

Hm! Visszalépek elé, s farkasszemet nézünk.

– A biztonsági szó nem tagadószó, kicsi nyuszim – mondom lassan, hogy felfogja. – A biztonsági szó arra van, hogy tested és elméd biztonságát szavatolja. Akkor kell használni, ha már valami elviselhetetlen a számodra. Érted?

Csak néz rám mérgesen, és nem válaszol. Az orrán fújja ki a levegőt.

Lenyalom a vért az arcáról.

– Mid fáj attól, hogy letérdelsz előttem? – kérdem halkan súgva a fülébe. – Ennyire nehéz átadni az irányítást?

Erich elfordul és nem válaszol, csak fújja ki a levegőt.

Hm. Istenverte egy alfa vagy!

– Szóval nem akarsz térdre ereszkedni... – sóhajtom, és lassan átölelem. A fülébe súgok. – Engedelmeskedni sem akarsz nekem. Lekezelően beszélsz velem. És képtelen vagy kimondani azt a két szót!

Simogatom tökéletes hátát közben, s elmosolyodok, mert áll a farka.

– Meg leszel büntetve, kicsi nyuszim. Most az úrnő nagyon haragszik rád...

Elengedem, és elindulok a hálószobába. A zöld fény itt nyugtató. Ez köszönt az alávetett–szobából rám. A kellemes zöld. Akárcsak Erich szemei... Mosolygok, de a szekrénybe nyúlok, és felkapom a fekete, öt centi széles szigetelő szalagot, a kis dobozból fekete latex kesztyűt és a síkosítót.

Az órámra nézek. Fél tíz. A fenébe. Már? Lassan feküdnöm kéne...

14.

– Azonnal bújj ki a cipődből! Azt mondtam, teljesen meztelen! – szólok rá, ahogy visszaérek, s Erich meglepetten néz. Kimászik a cipőjéből. Erősen Meglököm.

– Hó! – szól, mikor nekiesik a kanapénak.

– Nem akartalak büntetni – morgom, és kezét a térdére teszem.

– Mit csinálsz? – kérdi idegesen, de nem válaszolok. Megbontom a szigetelő szalagot, ő elhúzódik.

Mérgesen nézek rá.

– Azonnal tedd vissza a kezed!

Megfeszül az arca, s engedelmeskedik.

– Keményen szereted... Kemény leszek veled! – mondom halkan, de már ragasztom is kezét a lábához.

Egy sor, két sor, három.

Csak recseg a szalag, ahogy áthúzom.

– Nagyon fog fájni – mondom halkan, s a bal kezét is bal térdéhez ragasztom.

Idegesen veszi a levegőt.

– Megmentettem a szexi feneked a börtöntől – súgom a fülébe. – Az engedélyt, hogy repülhess... Úgyhogy most elveszem, ami nekem jár. Tudod, mi jár nekem?

– Mi? – kérdi halkan, kissé gúnyosan, de újabb sávot szakítok le.

– Rossz válasz, kicsi nyuszim – csókolom puhán, s már ragasztom is le a száját.

– Hmm–hmm–hmm! – Ezt most miért? – hümmög idegesen, de a latex kesztyűért nyúlok.

– Igen, úrnőm. Ez a helyes válasz. Igen, úrnőm – hajolok közel hozzá, s csattan a kezemen a kesztyű. – Igen, úrnőm, tudom, mi jár neked. Én, úrnőm. Csak én! – kitágulnak a szemei.

Kezdem magam mélyre ásni. Tetszik neki, amit hall.

– A testem és a lelkem! A szenvedésem, és – veszem fel a másik kesztyűt – a gyönyöröm. – mosolygok, s kicsit felrántom a lábaitól. Beletapad a bőrkanapéba. Jajdul, ahogy meghúzódik a szigetelő szalaggal a bőre.

– Egy kis orgazmus kell? Mert leszoptalak? – hajolok az arcához, ő pedig dühösen fújja a levegőt az orrán ki. Hú, de nem bírod ezt... Mosolygok, s a lábai közé állok, lassan csorgatom a síkosítót ernyedt farkára.

– Tudod, kicsi nyuszim... A szex igencsak tág fogalom. Nem csak azt jelenti, hogy beteszed valahova a farkad.

Finoman érek hozzá, és elkenem farkán.

– A szex, kedves, olyan, mint a drog. Könnyű rászokni, és sosem elég belőle. Kell, akárcsak a levegő. Levezetni a felgyűlt feszültséget, kikapcsolni az agyat, megnyugodni, élvezni, jól érezni magad. Az ember azt hinné, nem lehet fokozni – simogatom a két kis gyöngyöt a farka tövében, és a szemeibe nézek, ahogy heréivel játszom. – Pedig lehet. A végtelenségig...

Körözve kenem el fenekén a síkosítót.

– Hmm–hmm–hmm–hmm! – Na, nem, azt nem! – Vörösleni kezd az arca, s idegesen kapálózik el előlem, majd összeszorítja kezemen combjait. De elkapom az állát és a füléhez hajolok.

– Sss! Nyugi! – Milyen erősen ellenkezel itt nekem. Kenem ügyesen, körözök, s feszül ugyan, de középső ujjam kis erővel bedugom lassan. Ó, de jó. Csak úgy feszül az ujjamra.

– Látod? Nem vészes ez – mosolygok, s nyomom beljebb az ujjam, kicsit megforgatva.

– HMM! – Baszd meg! – emelkedik fel, s vörös fejjel kap levegő után. – Hmmm–hmm! – néz rám dühösen. „Kurva anyád”, hallom a fejemben.

– Ó, ne szidj, kicsi nyuszim... – mosolygok. – Sírva fogod átélni az orgazmusod. Pont úgy sírva, ahogyan szereted látni a nőkön anális szex közben.

– Hhmmm–hmmm! – Őrült vagy! – hümmög, de lassan megpuszilom az arcát, s még egy ujjam bedugom. Kicsit nehezen.

Összeszorítja a szemeit.

– Shh, shh... Nem vagy te ilyen szűk. Lazíts! – súgom a fülébe. – Lazíts, kicsi nyuszi! Az úrnő nem bánt. Csak malackodik kicsit veled. Élvezd!

Kapkodja a levegőt, ahogy két ujjam finoman mozog benne.

– Engedd el magad, ne gondolkozz, engedd el az irányítást... – súgom a fülébe, s lassan kihúzom az ujjaim.

– Hmm... – sóhajt idegesen, majd rám néz.

Kedvesen mosolygok, de látványosan csorgatom a síkosítót a jobb tenyeremre. Majd szépen elkenem a két kesztyűn, csak hogy frászt kapjon.

Rémülten néz rám, s próbál elhúzódni a kanapén, majd oldalra dől, feláll, de ahogy reccsen a szigetelő szalag, már esik le a puha krém szőnyegre.

– HMMM–HNMM–HMM! – Ez volt a „kurva életbe, de fáj”!

Menekülne. Ennyire megijedt. Ó, de édes vagy! Szóval nem tudod, mi a malackodás. Amúgy...

– Shh, shh, shh... Így nem mész te sehova! – fordítom hátra. Kinyújtaná lábait s húzza össze magát, de csak fájdalmasan hümmög.

– Nézd, kicsi nyuszim – emelem fel két ujjam. – Nem kell félned. Engedd el az irányítást! – hajolok az arcához, de kiszakad a düh belőle.

– HHHMMM! – Baszd meg!

– Sss! Csak szépen beszélünk. Az úrnő nem tűri a csúnya beszédet, kicsi nyuszim. Mert az úrnő mindig figyel. Mindig. Azt is hallom, amit nem mondasz ki. Úgyhogy – közel hajolok a füléhez – tárd szépen szét izmos lábaid nekem, kezd fogyni a türelmem. Vagy szépen malackodunk, vagy előveszek egy fekete farkat, és magamra csatolva dolgozom meg a feneked, ahogy egy néger fegyenc tenné. Válassz!

– Hmm–hmmm – Viccelsz...

– Szerinted, kicsi nyuszim? – mosolygok, s nézünk egymásra. Aztán fújja a levegőt az orrán, és végre elengedi magát.

Újra a fenekén a kezem.

– Lazíts! Engedd el magad. Akkor gyorsabban ér majd a gyönyör.

Lehunyja a szemeit, de hümmögi: „mert az olyan könnyű”.

– Hm–Hmm! – Úristen! – fordul el tőlem, mikor lassan visszadugom egyik, majd másik ujjam. Lazítja a fenekét, így könnyebb.

– Ez az. Jó fiú.

A síkosító bőven elég.

Kicsit bentebb.

– Hmmm – ne már! – ráncolja a homlokát, s rám néz. Megsimogatom ernyedt farkát. Olyan jó feszíteni ezt a szexi feneket! És piercingje van! – Mozgatom kicsit az ujjam ki–be. Mélyen veszi a levegőt, érzem, ahogy lazít. Úgy, úgy! Te kis perverz, félted a feneked, de képes voltál magadba lövetni, csak hogy dupla örömöt okozz a nőknek.

– Tudod, kicsi nyuszim... Ez a szűk kis lyuk, épp úgy izgatja a nők fantáziáját, akárcsak a férfiakét a nők feneke.

Csak néz rám, s lassan hozzászokik az érzéshez, hogy két ujjam a fenekében van.

– Sok férfi szereti, ha szó szerint nyalják a seggét. Sok nő is. Mert jó érzés – mosolygok. Finoman masszírozom a gátját s a heréit. Próbál megnyugodni, de kezei szinte fehérek, ahogy a térdeit szorítja.

– Ez nem rossz, kicsi nyuszi, csak szokatlan. Élvezd, ahogy ujjazom a feneked. Gyerünk, kicsi nyuszim... – hajolok az arcához, s megpuszilom. – Élvezd! – Ebben a pillanatban tapintom ki a kis dudort benne. No, megvagy végre! Térjünk akkor a lényegre! Pont jó. Nem nagyobb a kelleténél. Finoman hozzáérek teste legérzékenyebb pontjához. Erich kifeszül.

– Hhhmmm! – Neeee! – Tágra nyílnak szemei. Elengedem, majd újra.

– Hmmm... – Mi a franc? – ráncolja  homlokát, de a teste úgy reagál, ahogyan annak kell. S egyből megjelenik merevedése.

– Jó, ugye? – mosolygok, s megsimogatom kemény farkát.

Csak a levegőt kapkodja, ahogy körbefogom a farkát.

Újra hozzáérek finoman, puhán.

– Hmmm–hmmm! – Ne már! – fordul el tőlem, látom, hogy gyűlnek a könnyei. Kicsapódik rajta az izzadság, de végre teljesen kezdi elengedi magát.

– Ez az, kicsi nyuszim. Kezded teli érezni magad? Most kicsit feszíts és lazíts az ujjaimon.

– Hm? – Mi? – fordul felém.

– Csak tedd, amit mondok és élvezd. Nagyon jó lesz! Bízz bennem.

Lassan sóhajt, s ahogy megfeszülnek az izmai ujjaimon, már engedem is el a farkát. Nem az a játék célja, csak elvonnám a figyelmét. Finoman masszírozom P pontját, csak finoman, és ügyesen feszíti és lazítja ánuszát.

– Ez az, kicsi nyuszim... – puszilom meg a leragasztott kezét. S Erich remegni kezd. Kezd közel kerülni. Az egész teste finoman remeg, csak nézem, ahogy a gyűlő gyönyör torzítja az arcát. Fárad az ujjam, de nem állok meg. Csak finoman és óvatosan masszírozom.

Megmozgatom az ujjaim, majd kicsit mélyebbre nyomom.

– Hmm... – hümmög, a remegése fokozódik, s beleszorul a levegő. Hasizma befeszül, és csak remegnek a lábai.

– Élvezz csak! Lassan – mosolygok, de a gyönyör hosszan hullámzik a testében.

Felakadnak a szemei, majd lehunyja lassan, és próbál lélegezni, de alig képes. Látom, hogyan remeg a vérbőségtől kissé vöröslő farka, és nagy a késztetés, hogy bekapjam, de tovább húzom a gyönyörét. Már mozgatja a lábait, kezd sok lenni ez neki.

Ó, ez a finom remegésed!

– Hmm – nyög élvezettel, s mosolygok. Kicsit óvatosan még mozgatom az ujjaim benne. Összeszorítja a szemeit, és már levegőt sem vesz, csak remeg, és próbálja fékezni a testét.

Elengedem, s óvatosan, lassan húzom ki az ujjaim.

– Hmm–hmm – úr... isten... – engedi el magát, és kapkodni kezdi a levegőt, de csak fordul oldalra. Rám néz fülledt arccal. Ragyognak a szemei, gyönyörmosott a tekintete, és kicsordulnak könnyei.

Erről beszéltem. De a könnyek hallatán mindenki fájdalomra gondol.

– Szép látványt nyújtsz. – Mellé tenyerelek. Fájnak a térdeim. – Tudod mi volt ez, kicsi nyuszim? – mosolygok, s megsimogatom az orrát. – Ez, kedvesem, egy szép kis hosszú, száraz orgazmus volt. – Homlokon csókolom, s csak lehunyja a szemeit.

– A férfiak nem is akarnak tudni róla. Féltik a kis feneküket. – Felülök, s leveszem a kesztyűt, lassan felállok. – És persze ügyes ujjak kellenek, vagy cuki kis játékszer.

A fürdőszobába indulok. Felkapok egy törölközőt, s a kis szekrényből az ollót.

– Ennél sokkal jobb, ha nem ellenkezel, és szót fogadva azt teszed, amit mondok – kezdem letörölni a fenekéről a síkosítót lassan, s csak most kezd ernyedni a farka.

Mosolygok.

– A jó prosztatamasszázs okozta orgazmus jobb, mint a nők elnyújtott hüvelyi orgazmusa – mondom, közben nézek rá.

Lám, lám. Kicsi nyuszim, hogy elcsitult benned a lázadó alfa. Óvatosan vágom meg a szigetelő szalagot.

– Jobb, ha szépen leáztatod, ha csak nem akarsz üvölteni kicsit – mondom, mikor kiszabadítom a lábait, de ő csak remegve nyújtja ki a testét.

Leguggolok a fejéhez, és lerántom szájáról a szalagot.

– Ááá! – kapja el a száját, és mérgesen néz rám.

– Értetted?

Mérgesen fújja ki a levegőt.

– Igen, úrnőm – sóhajt halkan, és megfogja a fejét. Könnyeit törli, s elengedi magát. – Értettem.

– Az igen, úrnőm megteszi! – állok fel, és az órámra nézek.

Tíz óra húsz. Jól elszállt az idő. No meg, ezt nem szabad elkapkodni.

– Menj a hálóba! – vágom hozzá a ruháit. – Van mosdó ott is. Reggelig nem akarlak látni!

Feláll és rám néz. De aztán szó nélkül fordul a folyosó felé.

– Neked jobbra! – szólok utána, mikor látom, hogy megáll.

Mosolygok, mikor kidobom a kesztyűket.

Ez jólesett.

15.

Nézem a kezemben a papírokat, de Erich jár az agyamban. Makacs egy férfi.

Pfu, hova is kell mennem holnap? Kivenni a klub engedélyét, aztán a DJ–hez, onnan meg ki is jön interjúra?

Hm, az a fura. Wallentez vagy ki...

Hm. Erich! Mosolygok. Biztosan kínlódik, hogy leáztassa a szigetelő szalagot. Alig ettünk ma valamit.

Felállok, és irány a konyha. Furcsa lehet, de estére imádom a cézár salátát. Szinte lélegzik a gyomrom. Öntet, és elindulok a hálószoba felé.

Nem kopogok, ez az én házam, csak simán benyitok.

Erich az ágy szélén ül. Felém fordul, de látom az arcán a „jaj, ne már” gondolatot.

– Saláta – teszem a kis tálat a villával az éjjeliszekrényre. – Gondolom, éhes vagy.

Nem válaszol.

Kezdem azt hinni, hogy sok vagyok neked.

Kihúzom a fiókot, és kiveszem a gyulladáscsökkentő krémet.

– Lássalak – mondom, mire húzza a száját.

Megállok előtte, és nézem a kezeit. Logikus, hogy kicibált a szőréből. Ég a bőre.

Kibontom a krémet, és finoman kenem rá.

– Milyen volt? – kérdem kíváncsian, mert a látványa megvolt. De érdekel, hogy élte meg. Most, hogy lenyugodott, és tud válaszolni.

– Jó – mondja halkan.

–  Úrnőm – teszem hozzá. – De szűkszavú vagy... – és tovább kenem a kezét. – Vigyázok rád, kicsi nyuszim. Hidd el, tudom, mit csinálok – motyogom. – Ez hűsíti.

– Bírom a fájdalmat – motyogja rá. Erre felnézek rá. Nagyon fáradt. Mosolygok.

– Gyantázzalak le? – kérdem, és elfordul tőlem.

Bírod te! Francokat, azt!

– Holnap – kenem a másik kezét – sok dolgom lesz, úgyhogy lényegében azt csinálsz, amit akarsz. De nem hagyhatod el a lakosztályt, és nem is öltözhetsz fel.

Letérdelek elé, és a térdeit veszem kezelésbe. A térdhajlata teljesen be van gyulladva.

– Már nincs sok hátra. Csak négy éjszaka – nézek fel rá. – Aztán szabad vagy. Mehetsz vissza repülni.

Felém fordul, kis, fáradt mosoly jelenik meg arcán.

– Örülsz neki, igaz?

Nem válaszol, csak sóhajt.

– Na, jó! – Felállok, és leteszem a krémet. Hosszan nézek végig rajta. A kezeit nézi, ökölbe szorítja lassan. De a bőr már valószínűleg nem feszül annyira. Kifújja a levegőt és felnéz rám. Jóképű, imádom!

Ó, de meglovagolnálak!

Vizes hajába túrok, és homlokon csókolom. Nagyon új ez neked, ahogy látom.

– Szárítkozz meg rendesen – mosolygok. – Szombat este, kicsi nyuszim. Addig az enyém vagy! Mindened. Csak az enyém. És ha én száraz gyönyört akarok adni neked, te nem ellenkezel, hanem szépen szétteszed a lábaid nekem. Ha az ágyhoz kötözlek, nem vergődsz, hanem elfogadod, hogy nem vagy szabad. Ez egy játék, minek az a célja, hogy élvezzük. Én elmondhatatlanul élvezlek! Úgyhogy légy engedelmes, jó fiú – súgom a fülébe.

Csak simogatom kicsit, majd puhán megcsókolom.

– Egyél, jól fog esni. És... Jó éjt, kicsi nyuszim!

16.

Az ember csak akkor lehet ura a helyzetnek s a „problémáknak”, ha föléjük kerekedik. Egyenesen, magabiztosan, kívülről szemlél, majd irányítani kezd. Legyen az bármilyen fájdalmas, nehéz, vad, őrült... vagy épp gyönyörű és szédítő. Az uralkodó azt mindig tökéletesen kezeli, akkor is, mikor a jelek azt mutatják: elszabadult minden! Ő tudja, hogy nem. Hogy az ő kezei, a hangja, minden szava ott van a másik szenvedésében és extázisában, elejétől a végéig. Ez a domináns pozíció. Sokan nap, mint nap így élnek. Vezetnek, irányítanak másokat. S vannak, akik csak a címet viselik, méltatlanul, mert hiába „főnök”, „uram” vagy épp igazgató, ha egyszerűen képtelen vezetni. Ha folyton gondolkodik, ha nem képes döntéseket hozni, ha nem látja át a dolgokat. Az olyan ember maga is irányításra szorul. A fizikai erő, a kép, amit nyújt, semmit nem jelent, ha jellem nincs mögötte, ha a kisugárzás nem mutatkozik meg. Elvégre ezek mindennapi dolgok. Mind a szemünk előtt van. Csak ismerni kell a jeleket.

Ahh, sóhajtok.

Régóta nem volt alávetettem. Bedőlök az ágyba, és beállítom az ébresztőt. Nehéz találni egyet. Mármint alávetettet.

Most rossz vagyok. Kihasználom ezt az alkalmat.

Hm. Piercingje van... Vigyorgok. Muszáj lesz kipróbálnom, mielőtt elengedem.

Holnap elkéne már múlnia.

17.

Az ébresztő hosszan kezd pityegni. Becsukott szemmel nyúlok az éjjeliszekrényre, s tapogatom a kijelzőt, míg el nem hallgat.

Á, így ni!

Csend.

Aztán megint pityeg.

Mi? Ne már! Ennyi volt az ötperces szundi?

Ránézek a képernyőre, és igen.

8:35 van.

Hm.

Álmosan nyitom ki az ajtót. Velem szemben a másik szoba ajtaja csukva.

Biztosan alszik m...

Ah, sóhajtok, ahogy az ismerős illat finoman öleli át az elmém.

– Kávééé... – fordulok a nappali felé, s hunyorítok a túl nagy fény miatt. De a kis konyhában Erich áll meztelenül. Felém fordul, majd vissza a kávégéphez, majd újra rám néz, és elmosolyodik. Valamin kiakadt. Biztosan szép látványt nyújtok ezzel a lobonccal a fejemen. De ez van, kicsi nyuszim. Én így vagyok tökéletes – már amennyire. Elaludtad a pihepuha hajad, nyuszim!

– Jó reggelt! – mondja élénken, kitöltve a kávét.

– Úrnőm – ásítok jelezve, hogy hozzá kéne tennie. Aham, rajtam szórakozik. De nem baj... Nem én vagyok teljesen meztelen, ötcentire ernyedt, falnivaló farokkal...

Nyújtózom egyet, s a kanapé felé fordulok. Mi?!

Rend van az asztalon!

– Mit csináltál? – kérdem felé fordulva.

– Kávét. De ha most letérdelek, nem tudom odavinni neked – szól vissza, s az asztalra mutatok. – Rendet – közli, mintha nem értené, mi a bajom – Trehány vagy, Adriana! – teszi hozzá.

Bff!

Ding!

MI VAN?

Itt kattant ki egy idegem! Beleremeg a gyomrom!

De Erich nyugodtan jön felém a kávéval a kezében.

– Rendszereztem őket. Így átláthatóbb. Azt mondtad, sok dolgod lesz ma...

– Mondtam én neked?! – csattanok fel, de még mindig forr bennem az ideg.

Letrehányozott?! Ökölbe szorul a kezem. Erre elmosolyodik, és felém nyújtja a kávét.

– Kávét? Úrnőm... – teszi hozzá halkan, és hosszan néz a szemembe. – Azt mondtad, azt csinálok, amit akarok...

– Nem így értettem! – vágom rá, s elveszem a kávét.

– Akkor pontosíts!

Hm... Megállok egy pillanatot. Erre nem is gondoltam!

Elindulok a kanapé felé, koccan a kis csésze az üvegen, és felveszem a noteszem s a tollat.

Pontosítás! A domináns MINDIG tisztán adja a parancsot. Az alávetettet nem zavarja össze – firkálom a lapra, mire Erich megjelenik mellettem a csokis keksszel.

Ránézek, csak mosolyog. Majd a lapra néz, de összecsapom a noteszt.

– Már késő! Igen gyorsan olvasok – jelenti be – még a doktori macskakaparást is, úrnőm – teszi hozzá sanda mosollyal.

Elmosolyodom egy szép műmosollyal, és gondolatban már a fejéhez vágtam százszor a noteszt a doktori macskakaparásommal!

– Látom, jól szórakozol.

– Igen, úrnőm – emeli fel szemöldökeit, s a kávéjába kortyol. – Kezdem élvezni ezt a kis játékot.

Hmm.

– Akkor jó!

Az órámra nézek.

A franc! Nyolc lesz?! Indulnom kell!

Nagy korty kávé, és felkapok egy kekszet a kistányérról.

– Hol vannak a... – kezdem, de a sárga cetli kiveri a szemem.

SZERZŐDÉSEK! – áll rajta nagyban. Nyúlok is a köteg felé, és gyorsan nyálazom át.

DJ, DJ, DJ... Megvan!

Ó, ez gyorsan ment! Erichre nézek, de csak szexin mosolyog.

– Későn jövök! Csinálj majd valamit enni!

A hálóba indulok.

Kibújok a hálóingemből, gyorsan összekontyolom a hajam, ing, szoknya, s bújok a tűsarkúmba.

Ajtó, ajtó. És sietek is lefelé a dombon. Egyetlen mozdulattal nyitom az ajtót, és le a lépcsőn egyenest a Jeephez.

18.

Erich, Erich... Mosolygok. Te beszóltál nekem. Rossz nyuszi!

§

Logikus, hogy két órája várok egy kicseszett engedélyre! Ezek a hivatali némberek úgy mozognak, akár a lajhár! Nem is, még az is gyorsabb náluk!

Csak klikkelget előttem a gépen, és rám néz.

– Akkor vegyük át újra – mondja unottan és lassan a nő. – Milyen klub?

Pfa!

– Sima!

– Homoszexuális, vallásos, jóga, szórakozóhely... – kezdi sorolni.

Ez mind! Amúgy!

– Szórakozóhely, bár! – vágom rá!

– Mikortól nyit?

– Most hétvége vagy jövő hét.

– Dátum?

– Ó... 2015. június, július, jobban mondva...

– Nyitvatartási idő?

– Húsz órától reggel ötig.

– Zárási napok?

– Nincsenek.

– Kellenek! – néz rám a nő, és idegesítően rágja a rágógumiját.

– Muszáj?

– Ja!

– Akkor hétfő és kedd!

– Úgy – gépel. – Tulaj neve?

– Adriana Shadow...

– A klubé?

– Shadow’s Hostes Club – mosolygok. A nő gépel, majd megreccsen mellette a nyomtató.

– Jogában áll megválogatni klienskörét, azonban nem diszkriminálhat sem bőrszín, nemzetiség, szexuális irányítottság, illetve vallási vagy politikai nézetek miatt senkit...

Eddig sem állt szándékomban.

– Az USA alkotmánya, törvényei szigorúan büntetik. Biztosítani kell ügyfelei és alkalmazottjai teljes biztonságát a klub egész területén, s annak tizenöt méteres körzetében... –  motyogja unottan. Szerintem én vagyok az ötvenmilliomodik, akivel beszél.

Erősen veri oda a pecsétet, aláfirkál pár helyen, és felém nyújtja a papírt.

– 1500 dollár!

§

Na, ja! Fogy a keretem.

Az órámra nézek, fél egy.

Már hulla vagyok. Az ilyen szarok kimerítenek idegileg. Miért nincs kettő belőlem? Most a másik énem mehetne White–hoz, míg én nyugodtan várhatnám a kis ügyvezetőjelöltet...

Wha! – kezdek sietni az autóhoz.

§

Charlie Rick álmosan nyit ajtót. Ez az alacsony, tüsi hajú, szálkás kölyök előttem egy szál alsóban, idősebb nálam két évvel

– Ó, Adriana?

– Csak nem éjszakáztál? – lépek be a lakásba.

– De! – ásít, és elmosolyodom.

– Új tetoválás? – nézem jobb vállán a hollót. Mellesleg ott ismerkedtem meg vele. Egy tetoválószalonban, mikor vörösre nevette magát, ahogy az oldalára tetováltatta, hogy: Az élet bábszínház, hol én mozgatom a fonalakat!

Igen. Kölyök, kölyök, de egy akkora perverz démon él benne, hogy nehéz lenne elmagyarázni. Csak azok a nők tudnák talán, akiknek fogalmuk sem volt, mit tesz velük.

– Legalább két hónapos... – motyogja, s felkap egy pólót a ruhás kupacból, mi a széken van.

– Te?

– Munkát ajánlok!

– Zsír! Mint mi?

– Mint DJ!

Elvigyorodik és a tarkójához kap.

– Komoly? – kérdi zavarban.

– Aham! – mosolygok, és nyújtom neki a szerződést. – Szerda estétől hétfő hajnalig, nyolctól ötig, heti fizetéssel.

Charlie olvassa a lapot.

– Titoktartási szerződés? – néz rám értetlenül.

– Nos, igen! – ülök le a vetetlen ágyra. – Hosztesz klub, és van egy kis... Szex–része, ahova igen sok pénzzel vonulhatnak el a kliensek.

Charlie vigyorog, és néz rám.

– Bárkit is látsz a klubból oda belépni, soha senkinek nem beszélhetsz róla! – hangsúlyozom.

Charlie a száját harapja.

– És... Én is...

– Nem! – vágom rá. – Te dolgozol! Mint DJ. Ennyi! Ha csaj kell, hagyományosan szerezd meg!

Charlie húzza a száját!

– Ez nem fair, tudod? – néz a szemembe, mire felállok és a füléhez hajolok.

– De az! Hidd el! Nekem White tehetsége kell, azért fizetek neki, nem a farkáért!

– Hm! – neveti el magát. – Kegyetlen vagy! Van tollad? – néz rám, és csak mosolygok, mikor átnyújtom neki.

– Mikor kezdek?

– Ma! – vágom rá. – Gyere, nézd meg a hangszerelést, és szólj, ha kell még valami!

– Legyen holnap! Ma csajozok!

– Akkor holnap – veszem el a szerződést. – Tudsz jó bárost? Kettő kéne!

Charlie gondolkodik.

– Lehet.

– A feltételek ugyanazok. Nincs szex munka közben, sem a klubban. Kérdezd meg őket!

– Jó! – bólint, és már indulok is az ajtó felé.

Remek! Ezzel megvagyunk. Előbb indul a klub, és pár nap, pár hosztesz, és nyitom is a vörös folyosót! Mosolygok, az órámra nézek.

Ó! Már öt óra?! Ilyen nincs! Hova repül az idő?

Hm... Erich...

Sietnem kell!

Kell egy ügyintéző! Így az öt napból csak fél napom lesz rád...

19.

A magas, öltönyös férfi már áll is a klub előtt, s néz felfelé, mikor kiszállok a Jeepből.

Mi is volt a neve? Wallsten? Az a fura nevű.

– Üdv! – indulok felé. – Elnézést, elhúzódott egy megbeszélés.

– Semmi gond. Most érkeztem – nyújtja a kezét. – Asszonyom, Andrew Wallence.

Az! Persze! Wallence... Jó kis brit akcentussal. Jó! Jó a kézfogása is, már ígéretes.

– Adriana Shadow – mosolygok –, menjünk fel! – indulok fel a lépcsőn. Andrew követ. Nagyszerű.

Szkenner, és az ajtó nyílik is. A pultnál benézek a folyosóra. Erich vajon mit csinált eddig?

– A pihenőbe, kérem! – intek a fotelek felé, és újra a folyosóra nézek. Hm. Meg kéne néznem... Majd!

– Szóval, Mr. Wallence! Hány éve is ügyvezető? – kérdem elindulva felé. Illedelmesen megvárja, hogy előbb foglaljak helyet.

– Kettő, asszonyom – mosolyog. Szép mosolya van.

– És, miért szeretne váltani?

– Mint mindenki. A pénzért – könyököl a térdeire, és komolyan néz. Jó, férfias mozdulat, érdeklődő.

– Igen – mosolygok, s keresztbe teszem a lábaim. Meg sem rebben a szeme. No! Te aztán tudod kontrollálni magad!

– Hol tanult?

– Harvard. És a Clinton hotelben praktizáltam. Onnan dolgoztam még Londonban és Dubaiban.

Ráncolom a homlokom. De...

– Mégis, két év alatt hogyan?

– Főnöknők – mosolyog, és máris minden tiszta. Ez a kölyök a farkával szerzi a pozíciókat! Ezért tudja kontrollálni magát, mert tudja, mit várnak el tőle a nők.

– Értem.

Hátradőlök, és ujjaimmal a fotel karján játszom. Nos, ügyvezető nem leszel, kis csillag. De nem is az állás érdekel téged, hanem a pénz. Jól nézel ki, szép mosoly...

– Milyen magas is?

– 187 – válaszol meglepettem.

– Hány kiló?

– Hogy tessék? – Kezd ideges lenni.

– Mennyi a súlya, Mr. Wallence? – hajolok közel hozzá.

– 90, asszonyom... – mondja halkan, s lesüti a szemeit.

Úristen! Egy tökéletes alávetett!

– Tudja, ez milyen klub?

– Hosztesz... Ha jól emlékszem, asszonyom – mosolyog idegesen.

– Tudja, mi egy hosztesz?

– Kísérő, asszonyom.

– Igen. Egy szép nő vagy férfi, kellő tudással, stílussal, aki társaságul, kísérőként szolgál – hangsúlyozom. – Tud idegen nyelvet?

– Olaszt... – néz rám.

– Hogy áll a szexszel?

– Mi?! – akad ki teljesen.

– Hetero, biszex, meleg?

Csak nyel egyet.

– Na, válaszoljon.

– Bi, asszonyom – sóhajt halkan.

– És hogy viszonyul a játékokhoz? – hajolok közelebb.

– A mikhez?

– Bilincs, dildo, szájpecek, verés esetleg, kiszolgáltatottság?

Lángol az arca. Nagyszerű!

– Orálist szereti?

– Hmmm – szívja be a száját.

– Biszexként milyen fél?

Nem válaszol, csak idegesen törli kezét a zakójába.

– Ez egyre kínosabb, asszonyom.

– Nem kínos, csak akkor, ha azzá teszi. Nyugodtan válaszoljon. Csak ad, vagy szeret kapni is?

– Fú! – fújja a levegőt.

– Hármasozott már?

– Úgy lettem biszex – mosolyog idegesen.

– Akar hosztesz lenni?

Andrew ledöbben.

– Heti fizetést kap, és megválogathatja a klienseit.

– Nem hinném, hogy nekem való... – dörzsöli a tarkóját. Lángol az arca.

– Dehogynem! Az összes domina felfalna – mondom halkan.

Rám néz, és mosolyog.

– Nagyszerű! Még egyeztetünk, mikor kezdesz! – Felállok, és ő is nyomban feláll, rám néz.

– Nyugalom, kis falat – igazítom meg a nyakkendőjét – Bármi lesz, a főnök vigyáz rád! A főnök mindig vigyáz a kedvenceire!

20.

Éhen halok!

Kinyitom az ajtót, és már érzem is a finom illatot. Hm, mi ez? Pizza?

Lehajítom a kis táskám a kanapéra és szétnézek.

Mennyi az idő? Már fél nyolc.

Hova repül mindig ilyen gyorsan?

Erich!

– Hol vagy, kicsi nyuszim? – kérdem kedvesen, s benyitok a hálószobába. Nincs itt. De meghallom a zuhanyzót.

Elhúzom az ajtót, felém fordul.

– Hazajöttél? – kérdi kis mosollyal.

– A jelek szerint, úrnőm! – morgom, s elmosolyodom. – Tán meleged volt meztelenül?

– Tésztát gyúrtam. Tiszta liszt lettem! – válaszol. Mikről maradok le! Elmosolyodik. – Úrnőm! – teszi hozzá, és félrebillenti a fejét.

A gúnyos alfa fajtáját!

– Szőrtelenítettél?

– Ami azt illeti, igen... – állítja le a csapot, s végignézek rajta.

– Patyolat tiszta vagyok, úrnőm – kacsint.

Pfaj, Erich!

– Azt mondod, kicsi nyuszim? – Kinyitom a szekrényt, s a lenti fiókból kiveszem a puha csövet. – Mutassam meg, mennyire mocskos vagy még? – emelem felé.

Csak néz, hirtelen lefagy, majd hátrál.

– Vörös, vörös, nagyon vörös! – mondja hangosan.

– Aham... – húzom el a szám, majd közel hajolok hozzá. – Tisztelet, kicsi nyuszim! – morgom. – Még egyszer így viselkedsz, kimoslak, hogy patyolat tiszta legyél nekem!

Csak nyel egyet.

– Igen, úrnőm – mondja halkan. Leengedem a csövet, visszateszem.

– Éhes vagyok! Milyen pizzát sütöttél?

– Gombás–szalámis, úrnőm – vacog kissé, mire felé nyújtom  a törülközőt.

– Szárítkozz meg! Még megfázol!

21.

Finom.

– Tudsz főzni?

– Pár dolgot – mondja halkan.

– Úrnőm! – teszem hozzá, mire rám néz. – Ez a megszólításom, kicsi nyuszim. Hulla fáradt vagyok, de ki tudom mosni a beleidet, ha nem használod ezt a szót, amikor kell!

Megfeszül az álla, majd elmosolyodik.

– Értettem – hajtja le a fejét – úrnőm! – néz farkasszemet velem, és a hangja! Basszus! Teljesen megfeszülök lent. Hiába hajtja le a fejét, ahogy néz és beszél, csak nyilazza felém a domináns jelet.

– Haha! – kacagom halkan, és én még hirtelen reagálok is rá.

Ilyen nincs! Bekapok még egy falat pizzát. Úgy begerjedtem, hogy már a combomon érzem, ahogy elfolytam.

A mindenedet, kicsi nyuszim! Felpillantok a falatozó Erichre. Fénylik a szőke haja. Szűz hajnak nevezik egyesek. Olyan haj, mi sosem volt festve.

Kis buja fürtjei... Mosolygok, s csendben tovább eszek.

– Bort, úrnőm? – kérdi kedvesen, de csak megrázom a fejem.

– Nem iszom alkoholt.

– Mert? – buggyan ki belőle, s mérgesen nézek rá.

– Személyes kérdés!

Csend.

Azért nem, kedves, mert nem bírom egyáltalában a részeg embert. Elég volt nevelőapám.

– Milyen napod volt, úrnőm? – kérdi halkan, s vizet tölt nekem.

– Hosszú. Ez után jól esne egy masszázs!

– Ha parancsolod, úrnőm! – néz rám, s lassan iszom.

Ha parancsolod, úrnőm! – A hangja! Ellentétben a kis Wallence–szel, ez az Erich magasan egy alfa. És nem akar betörni nekem, ahogy látom. Ellenkezőleg!

Hátradőlök és elmosolyodom.

Holnap azt is el fogod felejteni, melyik világon vagy, nemhogy folyton dacolj velem.

22.

Felállok, és elindulok a háló felé.

– És a masszázs?! Úrnőm? – kérdi hirtelen, mire megállok előtte.

Beletúrok ezekbe a buja fürtbe. Annyira irigylem őket! Csodásak, rakoncátlanok, de olyan kis ártatlanok...

– Szeretnél meztelenül látni, igaz?

Nem válaszol, de elmosolyodik.

Hogy megfiatalodott ez az arc a szakáll nélkül! Legalább tíz évet letagadhatsz, kapitány úr...

Megsimogatom az ajkát. Egy apró puszi!

– Kicsi nyuszim – súgom a fülébe, s kezem a farkára csúsztatom. – Majd ha megszolgáltál érte, akkor láthatsz meztelenül.

– Hmm – sóhajt a nyakamra, de a farka kemény a kezemben.

– Mivel ilyen kis ügyes voltál, holnap megjutalmazlak! Kapsz egy kis ízelítőt a mennyország poklából.

Arcon puszilom.

– Rendben?

– Igen, úrnőm... – mosolyog, és vigyorogni kezdek.

– Helyes!

Ó, fogalmad nincs, mi vár rád! Úgy fogsz behódolni nekem, ahogy eddig senki!

23.

A mennyország pokla... Mosolyogva merülök a víz alá.

Mi lesz még holnap?

Jön még egy ügyvezetőjelölt, és Charlie is.

Nézem, ahogy fodrozódik a víz felettem.

Sűrű napom lesz.

De előbb alfát törünk be! – vigyorodom el, s lehunyom a szemem. A démon bennem lassan kezd keringőt táncolni izzó parázson, és készül, nagyon készül lángra lobbanni.

Csütörtök

A telefonom épp megpityen a kezemben, már kapcsolom is ki. Hat óra van. Mosolygok és felülök. Lásunk munkához! Kinyitom a gardróbszekrényt, és hajtom a ruhákat a guruló akasztón. Nem, nem. Nem kell ing. Nem, koktélruha sem. Hol vagy már?! Ennyire rég volt rajtam? De megvillan a fémcsat. Még egy hajtás és ta–dam! Leakasztom gyönyörű bőrruhám. Megállok a tükör előtt, és kibújok selyem hálóingemből.

Végre elmúlt a havim is! Végre, nincs bugyi legalább húsz napig! Mosolygok, ahogy letolom. Belebújok a ruhába, s kicsit riszálok.

Ó, jött rám egy kis plusz, ahogy látom. De nemsokára hozzám bővül. Fel a cicit, így ni, és már hajtom is át a hátamon a hosszú pántokat. Négy karikán kell áthúznom, mert szabadhátú, ami tökéletesen láthatóvá teszi a művet a hátamon. Reccsen a vállam, ahogy a másik pántot fűzöm.

– Ouf!

De megvagyok. Így ni! Megfeszítem, és tökéletesen rám simul. Masnit kötök a fenekemnél, és nézem magam a tükörben.

Imádom ezt a ruhát. Végigsimítok karcsú derekamon, egész a combjaimig. Ez a fekete bőr mintha a részem lenne. Megfordulok, és nézem a fenekem. Kicsit lapít. Hm, hm... – húzom a szám, s felemelem a hajam.

Máris jobb kedvem van. Egy gyönyörű ugró róka, kecses vonalaival... Nagyszerű!

Behajolok a piros tűsarkúért, és lassan felveszem. Magasabb a többi cipőmnél. Összekontyolom a hajam, hogy ez a bozót eltűnjen. Kis smink... Vörös ajakrúzs, egy kis füstös szemfesték. Kész!

24.

Csak benyitok.

Emlékeztető, hogy ez az én házam, és kicsi nyuszi az alávetettem. Az enyém. Nincs külön kis magánélet.

– Hmm... – néz rám apró szemekkel a párnából. Jó füled van!

– Jó reggelt, kicsi nyuszim! Alukáltál? – kérdem a szekrényhez fordulva, és kinyitom a középső fiókot. Kiveszem a kesztyűs dobozt, szigetelő szalagot, s a Tenga szexi tojását.

– Huh! Szép! – hallom a hátam mögül. No, meglátta a rókám.

– Remélem, jól pihentél, mert szükség lesz az energiádra.

– Abból van elég – mondja rekedten, és felé fordulok.

– Úrnőm... – teszi hozzá mosolyogva.

Sírni fogsz két óra múlva, úgyhogy most mosolyogj csak! Felhúzom a kesztyűket.

– Lélegezz, kicsi nyuszim. Ne felejts el lélegezni. Jegyezd meg! – mosolygok, és Erich felkönyököl.

Megfogom a szigetelő szalagot, és elindulok felé.

– Pisilni, kakilni, nem kell, kis nyuszim?

– Nem! – válaszol értetlenül, de már húzom le az első csíkot.

– Kezed!

Elmosolyodik, és nyújtja a kezeit.

– Előbb csak az egyiket! – mondom, és legalább öt sort tekerek a csuklójára.

– Egy bilincs sokkal szexibb... – mondja halkan, s elmosolyodom. Legalább hetven centit engedek a szalagból, és az ágy rácsára kezdem tekerni a másik végét.

– Lehet, kicsi nyuszim – súgom a fülébe, finom illata van a hajának.  – De fájdalmasabb is.

Ráncolja a homlokát, és néz.

– Mert?

Elharapom a szalagot és megkerülöm.

Önként adja a jobb kezét.

– Mert a bilincs és a lánc nem mindig jó ötlet. Ha túl sok erő szabadul fel belőled – puszilom meg az orrát –, belevághat a szexi csuklódba – súgom a fülébe –, és csúnya nyomot képes hagyni, amellett, hogy teljesen elvonja a figyelmed a lényegről.

– Hmm, kíváncsivá tettél – mosolyog.

Újabb öt sort a kezére, hetven centi, és ragasztom a rácshoz.

– A biztonsági szó?

– Vörös – mosolyog szélesen.

Úrnőm, teszem hozzá gondolatban. Visszamosolygok, és már a bokáit ragasztom át.

– Mikor kell használni?

– Ha már elviselhetetlen.

– Engedelmes vagy?

– Persze – jön a flegma válasz, és már bal bokáját ragasztom le.

Kész.

– Mozogj! – parancsolom, és próbál, de nincs sok tere. Nagyszerű!

A szekrényhez indulok, és kiveszem az olajat.

– Szép... – nézem, ahogy szépen, x alakban ki van terülve.

– Most... – súgom a fülébe, mikor mellé térdelek az ágyon – indulunk, kicsi nyuszim, a túlvilágra! – mosolygok, ő pedig buja tekintettel néz.

Hasfalára csorgatom az olajat, és kezdem bekenni.

– Tökéletes tested van, kicsi nyuszim. Étvágygerjesztő – simogatom mellizmait, s a füléhez hajolok, –, és az enyém!

Kezem a farkára csúszik, és megsimogatom.

– Ó, igen, a rókák nyulat esznek – sóhajt.

– Úrnőm... – sóhajtom az ajkaira. – Halljam!

– Úrnőm – mosolyog.

– Nagyon boldog vagy!

– Ne legyek? – kérdi ravasz mosollyal.

– Inkább lazulj!

Tovább kenem, s megmasszírozom az izmait.

Ezeket az erős lábakat.

– Ó, de jó! – nyögi halkan. Tovább haladok, hasizmán át mellkasa, s karjai.

Ó, ezek a karok!

Muszáj megcsókolnom!

– Kis szexi nyuszim – mondom halkan, és fülig ér a szája.

Visszatérek a farkához, és lassan végignyalom finom bőrét.

– Hmm...

– Tudod... – hajolok vissza a füléhez. – Egy úrnő nem szop és nem nyal. Egy úrnő, kicsi nyuszim, játszik! Rajtad, akár egy gyönyörű hangszeren. Finoman, érzékien. Ritmusosan. Addig, míg a kívánt hangokat el nem éri.

– Jól hangzik!

– Ugye?

Visszafordulok a farkához. Hosszan kapom be, élvezem a hosszát, de az agyam már a piercingjén jár.

Ó, összefeszülök odalent, kicsiket harapok, kezem pedig heréi alá csúsztatom. Megállok, és olajat teszek jobb kezemre.

– Lazíts – nézek rá, s vörösleni kezd az arca, ahogy már csúsztatom is a kezem farpofái közé.

Visszatérek a fellációmhoz, és gyengéden kényeztetem. Csak körözök és játszom, ő pedig dagad.

– Hmm, de jó! – sóhajt, és élvezkedik.

Erősebben szívom meg, s végignyalom hirtelen. Fogaim közé kapom a két gyöngyöt és meghúzom.

– Óvatosan! – szól rám, mire elengedem és elkapom az állát. Fürkészem a szemeit, s elmosolyodom.

– Sss, kicsi nyuszi! Az úrnő tudja, mit csinál. Bízz bennem! – súgom a fülébe. – Csak utazz!

Lehunyja a szemeit, és én folytatom a kényeztetését.

– Hmm, ez nagyon jó... – nyögi, és erősebben kezdem szívni.

– Úgy...

S már dagad is meg. Bedugom egyik ujjam.

– Hmmm – sóhajt buján, de lazítja az izmát ujjamon.

No, élvezed, mi?

Tovább játszom, s kényeztetem. Teljesen megdagad, s már mozdul is meg a teste, megemeli a csípőjét.

– Ez az, bébi! Mélyen szívd! – mondja élvezettel. Bekapom, mélyen szívom meg. Erősen, ritmusra.

– Úgy, kurva jól csinálod, kicsim! – nyög. – Ne állj meg!

Aham... de mikor már feszül, hogy elélvezne, cuppantok, és lefogom hirtelen.

– Ne! – néz rám mérgesen, s remeg a teste.

– Sss... Akkor mész el, amikor ÉN akarom – teszem ujjam az ajkaira, s várom, hogy kezemben lüktető farka lassan lenyugodjon. – Ezek a tökéletes ajkaid most el lesznek némítva, kicsi nyuszim.

Megernyed végre, kissé mégis folyik.

Lenyalom lassan, mire Erich a párnába vágja a fejét, és dühösen kapkodja a levegőt.

– Ezt nem hiszem el!

– Pedig jó lesz, ha igen – puszilom meg lassan. – Eszméletlen ízed van, mondtam már? – kérdem a fülébe súgva, s felállok mellőle.

Irány a konyha.

Kinyitom a fűszeres szekrényt, s elveszek a paprikás kosárból egy chilit.

Mosolygok.

Ó, kell valami kiakasztó is! Kinyitom a fogyasztót, és kiveszem a kedvenc meglepetést. Szegény alávetettjeim menekülnek, mikor ezt meglátják. Eddig csak egy volt, aki gondolkodás nélkül fogadta, amit kínáltam neki. Aztán szakadtunk a nevetéstől.

Hagyom, kissé olvadjon. Megvár ez itt a pulton... Már indulok is vissza.

§

– Nyisd szépen a szád – ülök mellé, s Erich rám néz. – Engedelmeskedj szépen az úrnődnek, kicsi nyuszim – csókolom a fülébe, s sóhajt.

– Úgy... – teszem keresztbe ajkai közé. – Habanero, úgyhogy vigyázz vele. Ez büntetés. Tudod, miért?

– Hnem! – mondja halkan.

– Mert az úrnőd nem a bébid, nem a kurvád. Az úrnőd, a te istennőd! – súgom a fülébe. – Az úrnőd adja és foszt meg a gyönyörtől. ÉN törlek össze és építelek fel, úgy, ahogy ÉN akarom. Itt az van, amit ÉN akarok! És te, kicsi nyuszim, most szépen lazítod a szexi feneked nekem, mert az úrnő igen hosszú utazásra visz téged – simogatom meg a farkát. – Ki ne merd köpni, mert akkor mérges leszek.

– Hmm... – Rendben... – sóhajt. S újra elkezdem kényeztetni.

Élvezi. Ez a lényeg!

Simogatom. Gyengén újra végignyalom a farkát. Újra olajat kenek a fenekére, s elveszem a tenga tojást a szekrényről.

– Ez, kedves – nyalom meg a fekete műanyagot – csodás találmány!

Tekerni kezdem, amivel lényegében felhúzom. Recseg.

Erich figyel. A fenekéhez hajolok, széthúzom, s finoman simogatom vele a nyílását.

– Lazítsad, kicsi nyuszim. Csak – kezdem benyomni – lazítsad...

– Hmm – nyögi.

– Csak három centi az átmérője. Ne ijedezz – mosolygok, de az izma ellenáll.

– Lazítsad – nézek rá buján, s égni kezd az arca. Erősebben nyomom, s megfeszül a hasizma, mikor végre bemegy.

– Úgy! – puszilom végig hasát, s simogatom a nyílását, ahonnan csak a fekete gyűrű áll ki. Kapkodja a levegőt.

– Nyugalom, kicsi nyuszi. Nem fog fájni – csókolom mellizmát, s megharapom az állát.

– Hmm, mozog... – sóhajt hangosan.

– Igen, kezd mozogni, igaz? – kérdem halkan. – Csak élvezd – sóhajtom a fülébe. – Élvezd nyugodtan...

Újra simogatni kezdem az egész testét, ezt a fenséges bőrt! Erich próbál nyugodtan lélegezni, de minden jel szerint egyre nehezebb neki.

A Tenga tojás lényegében időzítve rezeg majdnem tíz percen keresztül, mindig más–más időközönként, más ritmussal. Van, hogy egy percen keresztül intenzíven, van, hogy három percenként fél perceket finoman. Meglepetés–tojásnak is szoktam nevezni, mert mindig más, minden felhúzással változik a sorrendje. Nőknél is igen hatásos, de prosztatastimulátornak tervezték. Azoknak a férfiaknak, akiknek nehezen áll fel, és korai magömlésük szokott lenni.

De igen élvezetes szexjáték.

És...

– Hmmm–hmmm! – Erich teste már feszül is meg. – Hmm! Istenem! – Vöröslik az arca, mikor megremeg, s feláll a  farka. Aztán elengedi lassan magát, és kapkodja a levegőt, de libabőrös a teste.

– Itt vagyok, kicsi nyuszim... – simogatom gyengén a lábait.

– Hm–hmm–hmm–hm... – Ez nagyon tud mozogni – hümmögi.

– Jó, igaz? – simogatom meg a farkát, és aztán kezelésbe veszem újra a testét.

Túl sok inger lesz egy adott pillanatban neki. És én azt a pillanatot várom.

– Élvezd, én élvezem, ahogy élvezed...

Mozogni kezd idegesen, s újra kapkodni kezdi a levegőt.

– Csak lassan, kicsi nyuszi... Lassan... – simogatom a nyakát.

– Hmm! – Nem megy!

– Élvezd csak, lassan...

– Hmm! – Hogy? – Összeszorítja a szemeit, s húzni kezdi karját s lábát, de a teste remegni kezd. Megfogom keményen álló farkát. Hosszan remeg, s újra elengedi magát.

– A kurva égbe... – morogja a paprikával  a szájában. Az órára nézek. Nemsokára jön az egyperces. S Erich csak remeg lehunyt szemekkel.

Addig csak simogatom olajtól fénylő testét. S élvezem, milyen nagyokat üt a szíve.

– Olyan tökéletes vagy, kicsi nyuszim – puszilom alhasát, s ránézek. Lángol az arca, s orrán kapkodja a levegőt. Fénylenek szemei a könnytől.

– Csak lassan, mélyen... lassan... ne siess... – simogatom mellizmait. Kezd egyre forróbb lenni az egész teste. – Nem mindennap kapsz többszörös orgazmust, úgyhogy ne siess...

– Mi a... – kezdi, de összeszorítja a szemeit, s kapálózni kezd. – Ne, ne, ne! – néz rám, majd előbb finoman, majd egyre erősebben kezd remegni a teste. Belerázkódik, s mélyen veszi a levegőt, miközben kifeszül.

– Ahhh – nyög, s reccsen az ágy, olyan erővel húzná össze magát. Tűzforró a teste, s már izzad is.

Istenem, de jó! Összefeszülnek lent az izmaim, s ő csak remeg tovább!

– Ne! – vágja fejét a párnába, s kapkodja a levegőt, de újra feszülnek az izmai, húzza fel a lábát, s megszorítom kezemben lüktető farkát.

– ÁÁÁH!!! – hörög, ahogy ki akar szakadni a testéből, de görcsösen remeg, megrázkódik erősen.

És én... Ó, istenem! Lángra lobban bennem a démon, s csak folyok széjjel, ahogy összedörzsölöm a combjaimat. Bele akarok bújni! Magamra öltözni a testét és lelkét, és zuhanni vele a katarzisába! Kapkodom utána a levegőt.

– Elég! – nyögi. Nem tudja már irányítani a teste őrült mozgását.

– Sss... Lélegezz...

A hullámok csak gyötrik, ahogy nem maradnak abba. Kifehérednek kezei s lábfeje, olyan erővel húzza a szigetelő szalagot.

Igen!

– Robbanj csak ki magadból... – mondom halkan. – Engedd ki az erőd, mert bírják ezek a szalagok, nem fognak könnyen elszakadni, kicsi nyuszim.

Olyan hevesen dobog a szívem! Ez nagyszerű!

Minden reccsen, s lassan az irányíthatatlan mozgás újra finom remegésbe fordul. A beleszorult levegőt hangosan fújja ki, forrón lüktet farka a kezemben, ahogy elcsöppen magára.

Ez az.

– Hmmm, Istenem... – hümmög hosszan, megrázkódik s kemény marad.