Marcella Bell

Öt perc alatt királyné

Lucy Monroe

Ragyognak még a csillagok

Jackie Ashenden

Az eltévesztett ajtó

Minden jog fenntartva. Jelen kiadvány bármely részét tilos a kiadó írásos engedélye nélkül módosítani, sokszorosítani, bármilyen elektronikus vagy gépi formában és egyéb módon közzétenni vagy terjeszteni, beleértve a fénymásolást, felvételkészítést és mindenfajta információtároló vagy -visszakereső rendszert; kivételt képez a kritikus, aki kritikájában rövid szakaszokat idézhet belőle. Ez a kiadvány a Harlequin Enterprises ULC-vel létrejött megállapodás nyomán jelenik meg. Jelen mű kitalált történet. A nevek, személyek, helyszínek és események a szerző képzeletének termékei, vagy fiktív módon alkalmazza őket. Bármely hasonlóság élő vagy halott személlyel, üzlettel, vállalattal, eseménnyel vagy helyszínnel teljes mértékben a véletlen műve, és nem a szerző szándékát tükrözi.

§ All rights reserved including the right of reproduction in whole or in part in any form. Without limiting the generality of the foregoing reservation of rights, no part of this publication may be modified, reproduced, transmitted or communicated in any form or by any means, electronic or mechanical, including photocopy, recording or any information storage and retrieval system, without the written permission of the publisher, except for a reviewer, who may quote brief passages in a review. This edition is published by arrangement with Harlequin Enterprises ULC. This is a work of fiction. Names, characters, places and incidents are either the product of the author’s imagination or are used fictitiously, and any resemblance to actual persons, living or dead, businesses, companies, events or locales is entirely coincidental and not intended by the author.

© 2020, Marcella Bell – Vinton Kiadó Kft., 2026

A mű eredeti címe: Stolen to Wear His Crown (Harlequin Mills & Boon, Presents)

© 2021, Sophie Pembroke – Vinton Kiadó Kft., 2026

A mű eredeti címe: After the Billionaire’s Wedding Vows…

(Harlequin Mills & Boon, Presents)

© 2021, Jackie Ashenden – Vinton Kiadó Kft., 2026

A mű eredeti címe: Pregnant by the Wrong Prince

(Harlequin Mills & Boon, Presents)

Fordította: Windberg Donatella

Nyomtatásban megjelent: az ARANY JÚLIA 73. számában, 2026

Átdolgozott kiadás

ISBN 978-615-108-173-0

Az Arany Júlia a Vinton Kiadó Kft. időszaki kiadványa.

A HARLEQUIN ® és ™ a Harlequin Enterprises Limited vagy a konszern leányvállalatai tulajdonában álló védjegy, amelyet mások licencia alapján használnak.

Magyarországon kiadja a Vinton Kiadó Kft., 2026

- A kiadó és a szerkesztőség címe: 1118 Budapest, Szüret u. 15.

- Felelős kiadó: dr. Bayer József

- Telefon: +36-30-300-9899; e-mail cím: info@vintonkiado.hu

Kiadónk újdonságairól, a megrendelési lehetőségekről honlapunkon is tájékozódhat:

www.vintonkiado.hu

Az e-book formátumot előállította:

www.bookandwalk.hu

Marcella Bell

Öt perc alatt királyné

1. FEJEZET

Mina Aldaba mély levegőt vett, és végigsimított a haján. Nem mintha ez bármit is segített volna a göndör fürtjeinek megszelídítésében. A művészien faragott ajtó másik oldalán ültek a parlament férfi és női tagjai – azok az emberek, akik hamarosan eldöntik, hogy végre be tudja-e tartani apjának tett ígéretét, vagy sem.

Úgy, mint a haja, ő is nagyon makacs volt. Mindent, amit tett, teljes szívéből és legjobb tudása és lelkiismerete szerint tette. Ez hozta őt az ajtó ezen oldalára, csupán centiméterekre attól a lehetőségtől, hogy elérje mindazt, amire valaha is vágyott.

Kiegyenesítette a hátát, de a gyomrában nem múlt el a görcs.

Szokás szerint fekete nadrágkosztümöt és fehér blúzt viselt. Az egyenes szabás a szükséges komolyságot kölcsönözte nőies alakjának. A tiszta vonalak eltakarták a női idomok minden jelét, amit ő nagyon értékelt, tekintve formás fenekét és dús mellét. Amikor tizenkét évesen eldöntötte, hogy tudós lesz, nem számított arra, hogy akadémiai karrierje miatt el kell rejtenie a testét.

Soha nem felejti el azt a napot, amikor egy kollégája emiatt félrehívta.

„Valami tenned kell ezellen – jelentette ki vidáman a másik doktorandusz, miközben hosszú, vörösre festett körmével Mina fenekére és mellére mutatott. – Ez túl sok. Így soha nem fognak komolyan venni.”

Akkoriban a szavak fájtak, de ma Mina hálás volt a megjegyzésért, mert kollégájának igaza volt. Amint megváltoztatta öltözködési stílusát, munkája több figyelmet kapott. Úgy tűnt, férfi kollégái most már a szövegeire tudtak koncentrálni a szerző helyett.

Az ajtó kinyílt, és egy inas dugta be fejét a résen.

– Mindjárt fogadják, dr. Aldaba.

Mina bólintott.

– Köszönöm.

Mély levegőt vett. Majdnem itt az idő, papa.

Szinte hallotta apja válaszát: „Cyrano számít rád.” Bár már régen meghalt, apja szavai tovább éltek a szívében. Ugyanezt mondta minden fontos mérföldkő előtt. Tizenhárom éven át kísérte őt az első helyek, arany csillagok és iskolai sikerek felé vezető úton. És egyszer csak már nem.

Mina megrázta a fejét, hogy kitisztítsa a gondolatait. Később majd lesz ideje, hogy elmerüljön a keserédes melankóliában. Tizenhárom év jutott nekik – nem elég hosszú idő egy apának, de elég ahhoz, hogy közös álmukat kövessék, amelyet ma meg akart valósítani.

Csak rövid étkezési szünetekkel megszakítva tegnap tíz órán át nézte a régi kérdőíveket, hogy ma készen álljon a megfelelő válaszokkal. Észszerű időben feküdt le, korán kelt, megreggelizett, és még egy órát készült.

Az ajtó ismét kinyílt, ezúttal teljesen. Az inas kilépett a folyosóra, és intett neki, hogy lépjen be.

– Várják önt, dr. Aldaba.

Mina olyan magabiztossággal bólintott a férfinak, amelyet egyáltalán nem érzett.

– Köszönöm. – Átlépte a küszöböt. – Tisztelt képviselők! – kezdte, amikor odaért a székéhez. A megfelelő formális meghajlás után hozzátette: – Megtiszteltetés számomra, hogy ma itt állhatok önök előtt.

Leült a székre. Aztán megkezdődött a meghallgatás.

Két óra múlva véget ért. A végső szavazás előtt öt perc szünetet tartottak.

Csendben és kimerülten várt, idegenek kegyére bízva.

Öt perc múlva, ami egy egész életnek tűnt, a parlament tagjai visszatértek a szavazásra. Először a jobb felső sarokban villant fel egy zöld fény, majd a terem közepén. Mintha varázskéz működtette volna, röviddel ezután minden lámpa zölden világított.

Bizsergés töltötte el a testét. Hirtelen súlytalannak érezte magát. Úgy tűnt, repül, és hűvös szelet érzett a bőrén.

Sikerült! Kinevezték Cyrano királyának tanácsadójává!

A miniszterelnök felállt, a parlament többi tagja és Mina is.

– Gratulálok, dr. Aldaba – mondta a miniszterelnök. – Kinevezését jóváhagyták. Tudjuk, hogy Cyrano dicsőségére fog válni, és bölcs tanácsokkal fogja ellátni a királyt.

Mina szélesen mosolygott, miközben meghajolt.

– Köszönöm, tisztelt képviselők, megtiszteltetés számomra – mondta, de gondolatban kiáltott: Sikerült, papa!

Ekkor a vastag, antik ajtó kinyílt, és fülsiketítő zajjal a padlóra csapódott. Harci felszerelésben lévő férfiak rohantak be, és még mielőtt Mina felkiáltott volna, a földre vetették. Az egyikük hátrarántotta a karjait, térdével a gerincére nehezedett, és megkötözte a kezeit és a lábait.

– Mi folyik itt? – kiáltotta a miniszterelnök. – Nem törhetnek be csak úgy a parlamentbe!

– Ez a király dolga, uram – válaszolta az egyik férfi.

Minát durván felemelték, és kivitték abból a rémálomból, amivé a nagy álma vált.

Szédítő menetelés után kanyargós folyosókon és kőátjárókon keresztül úgy tűnt, a rablók elértek a céljukhoz. Legalábbis Mina ezt következtette ki abból, hogy egy ajtó elé fektették a földre. Ez az ajtó ugyanolyan vastag lehetett, mint a parlament ajtaja, de közel sem annyira díszes. Elvágták a köteleit.

– Menjen be – parancsolta az egyik férfi.

Mina kissé megingott, majd remegő kézzel nyúlt az ajtó felé. Alig érintette meg ujjaival a fát, máris úgy érezte, mintha az egész világ felfordult volna. A túloldalon, ebben teljesen biztos volt, egy másik valóság rejtőzik.

Mély levegőt vett, hogy elűzze a szédülést, és benyomta az ajtót. Hangtalanul nyílt ki, és egy kis szoba tárult elé. Homály volt, és tömjénszag. Előtte vörös szőnyeg, kétoldalt padok, a szőnyeg végén gazdagon díszített oltár. A kastély egyik kápolnájában volt.

Egy csoport ember állt az oltár előtt és mellett. Mindannyian őt bámulták.

– Menjen tovább – parancsolta a mögötte álló férfi, és meglökte. Mina tétova léptekkel belépett, és kiegyenesítette a vállát.

Senki sem szólt egy szót sem. Még magas sarkú cipőjének kopogását is elnyomta a szőnyeg.

Ahogy közeledett, egyre jobban megkülönböztette az egyes személyeket. Két férfi állt az oltár mellett. Egy magasabb, tetőtől talpig éjfekete ruhába öltözött, és egy alacsonyabb, idősebb férfi, aki fehér ruhát viselt – Cyrano érseke. Félkörben elhelyezkedve két férfit és két nőt látott, indigókék egyenruhát viseltek, a királyi gárda egyenruháját. Ez azt jelentette, hogy a fekete ruhás férfi a…

Mina ránézett a férfira, aki viszonozta a pillantását.

Szeme kék volt, és mintha izzott volna. Megerősítette azokat a leírásokat, amelyeket Mina magazinokban olvasott róla, és eddig badarságnak tartott. Álla simára volt borotválva, karamellszínű bőre olyan puha volt, hogy legszívesebben végigsimította volna az ujjával. Ez a gondolat annyira szokatlan volt számára, hogy összerezzent.

A férfi mozdulatlanul bámult rá, mintha át akarná szúrni a tekintetével. Ajka keskeny vonallá préselődött. A kissé lefelé húzódó szájszögletek ellenszenvet jeleztek, meredek ránc alakult ki egyenes, fekete szemöldöke között. A szemében lobogó tűz nem sugárzott semmiféle melegséget.

Mina sok éven át számtalan alkalommal elképzelte első találkozását a királlyal. Képzeletben tökéletes meghajlást mutatott be, és elfogadták új tanácsadójának. A valóságban azonban szörnyen érezte magát, amiért a király csapata durván idehozta, és kirakta a kápolna előtt. Nem úgy tűnt, mintha szívesen látnák.

Összeszedte méltóságának darabkáit, még egyszer kiegyenesítette a vállát, megfeszítette a gerincét, és meghajolt. Miközben felegyenesedett, belélegezte a királyból áradó illatot – bőr és tölgy lenyűgöző keverékét.

Egy rövid pillantás az uralkodó arcára azonban elárulta neki, hogy valami nem stimmel. Hűvös, de szívélyes távolságtartás helyett intenzív bosszúság áradt belőle.

– Kegyelmed… – kezdte Mina.

– Felség – szakította félbe a férfi mosoly nélkül, hangja lágy bariton volt, amitől valami mélyen rezegni kezdett a lányban.

– Hogyan? – Kissé oldalra hajtotta a fejét.

– A helyes megszólítás: felség. Ezenkívül hölgyeknél a térdhajtás a szokásos udvariassági gesztus, nem a meghajlás.

Igaza volt. Azonban ezalól kivételt képeztek a női parlamenti képviselők és a királyi tanácsadók.

Olyan okokból, amelyeket ő maga sem értett teljesen, Mina úgy döntött, nem hagyja a dolgot ennyiben, hanem megmagyarázza viselkedését.

– Elnézést, felség. Újonnan kinevezett tanácstagként úgy döntöttem, hogy a tanácsadóknak a szokásos üdvözlést alkalmazom.

– Ki van rúgva. Azonnali hatállyal. A legrövidebb ideig hivatalban lévő személyként fog bevonulni a történelembe.

Gonosz szavai úgy hatottak a lányra, mint egy ökölcsapás. Könnyek szöktek a szemébe, de visszatartotta őket.

Valójában csak néhány hónap múlva kellett volna találkoznia a királlyal – méghozzá a nagy tanácsteremben, nem pedig egy szűk kápolnában, alig néhány lépésre az érsektől, aki udvariasan figyelmen kívül hagyta a beszélgetésüket.

– Természetesen egy térdhajtás nevetséges lett volna ebben a ruhában – folytatta a király.

Mina halkan felszisszent. Kinyitotta a száját, és összehúzta a szemöldökét. Szeme előtt lepergett az a sokévnyi erőfeszítés és áldozat, amelyet szívesen hozott a cél érdekében, hogy tanácsot adjon ennek az arrogáns embernek.

Apja szavai visszhangoztak a fülében: „Cyrano számít rád.” De egy ilyen király mellett nem sokat tehetett Cyranóért.

– Nos, ha csak azért hívott ide, hogy kirúgjon, akkor elérte a célját – mondta. – És ha nem bánja, akkor most szeretnék elbúcsúzni, felség. – Titkon büszke volt a megvetésre, amit a szavai sugároztak.

A királyt azonban nem hatotta meg.

– Sajnos nem így van. Ha ilyen egyszerű lenne, akkor küldtem volna egy üzenetet. Azért van itt, mert hetek óta hiába kerestük.

– Ez abszurd. Az állásinterjúmat hat hónapja tervezték. Ráadásul nem bujkáltam.

– Ezt a hibát kijavítottuk. Most folytathatjuk.

– Folytatni mivel? – kérdezte Mina. Pedig egyáltalán nem volt biztos benne, hogy hallani akarja-e a választ.

– Az esküvőnkkel.

A férfi először, amióta ott állt előtte, elfordította a tekintetét, hogy megnézze az óráját. Mina hirtelen veszteségként érezte, hogy már nem áll a figyelme középpontjában.

– Az esküvőnkkel? – kérdezte rekedten.

A király elégedetlenül horkantott.

– Az ön intelligenciájáról szóló jelentések számomra erősen eltúlzottnak tűnnek. Nézzen körül. Biztos nem egy kápolnában találkozom a tanács tagjaival.

A lány újra kinyitotta a száját, mire a király fintorgott.

– Már a ruhája is épp elég szörnyű. Ha még ráadásul úgy is néz, mint egy hal, az nem javít a helyzeten.

Mina becsukta a száját, és résre szűkítette a szemét.

– Rövidlátó? – kérdezte a király. – Azt meg tudjuk oldani. A szemüveg öregíti.

Mina zavarodottan ráncolta a homlokát. Igen, tudta, hogy néz ki, de nem volt annyira hiú vagy naiv, hogy a szemüvegre fogja. Harminchat évesen már nem volt fiatal. Átugrotta a fiatalságát, hogy biztosítsa magának az állásinterjút a parlament előtt.

Sóhajtva lehunyta a szemét, és megdörzsölte a halántékát.

– Azt hiszem, itt valami tévedés történt. A nevem dr. Mina Aldaba. Hat hónappal ezelőtt jelentkeztem egy tanácsadói állásra, és meghívtak…

A király egy lépést tett felé, és felemelt kezével félbeszakította.

– Tudjuk, ki maga. Dr. Amina Aldaba, Ajit és Elke Aldaba egyetlen lánya. És bár tévedés történt, nem mi vagyunk érte a felelősek.

A tekintete kihűlt, de Mina képtelen volt elfordítani a tekintetét, elveszett szemének ibolyakék tengerében. Elektromos bizsergés futott végig a gerincén.

– Minden rendben – biztosította a király. – De késésben van. Folytassuk. – Az érsek felé fordult, akinek jelenlétét Mina szinte el is felejtette. – Kezdhetjük?

– Kezdeni? – vetette közbe Mina.

Az érsek bocsánatkérő pillantást vetett rá, majd bólintott a királynak.

– Igen… felség.

Mina egy kis diadalérzetet érzett a szemrehányó hangnem miatt. Legalább nem csak ő van megdöbbenve a király viselkedésén.

– Én, Samuel érsek, ünnepélyesen megáldom az Alden király és Ajit Aldaba által kötött házasságot, amely a két családot szent kötelékkel egyesíti. – A királyhoz fordult. – Zayn Darius d’Argonia, Cyrano királya, üdvözöld Amina Elin Aldabát feleségedként és királynédként. Gondoskodj róla, minden tekintetben egyenrangú hitvesedként bánj vele, és kapcsolatotok virágozni fog, és boldogságot és örömet hoz Cyranóra.

Minát hideg veríték öntötte el.

Feleség? Királyné? Hitves?

A király esküvőről beszélt, de ez abszurd. Még soha nem találkoztak.

Az érsek közben tovább beszélt. Szavai kavarogtak Mina fejében, de egyet sem értett belőlük. Ő a király tanácsadója akart lenni, nem a felesége!

Ebben a pillanatban az érsek Mina felé fordult. Zayn király nagy, erős kezével megfogta Mina könyökét. A belőle áradó hő perzselt, a tekintete fogva tartotta. Szorítása gyengédnek tűnt, bár arckifejezése gúnyosnak.

– Amina Elin Aldaba. A mennyei fény ragyogja be azt a nőt, aki férjét királyának tekinti. Tekintsd férjedet királyodnak. Ha tiszteled és támogatod őt, azzal Cyranót is tiszteled és támogatod. Isten előtt ünnepeljük az ígéret beteljesülését, amelyet apáitok adtak, hogy családotokat örökre összekössék a házasság szent kötelékével. Legyen egyesülésetek a szeretet és az öröm jele, házasságotok gyermekekkel áldott, uralkodásotok hosszú és gyümölcsöző.

Mina megdöbbenve csóválta a fejét. Amikor az érsek kimondta apja nevét, az emlékek áradata öntötte el. Látta apját, ahogy újra és újra azt mondja: „Cyrano érdekében…”

Hirtelen minden értelmet nyert.

Nem az volt a közös álmuk, hogy ő a király tanácsadója legyen. Mindent félreértett. Apja azt akarta, hogy ő legyen a királyné!

Mellette a király térdre ereszkedett, és mindenki más is követte a példáját. Mindenki, kivéve az érseket és Minát.

– Térdeljen le – suttogta az érsek, és Mina térdre ereszkedett. – Amikor felállnak, Cyrano királyaként és királynéjaként állnak fel, szent házasságban egyesülve a nemzet javáért.

Amikor a király felállt, megfogta Mina könyökét, és felhúzta magával.

Az érsek meghajolt előttük, és elismerte őket új uralkodókként. A király elengedte Minát, megölelte az érseket, és kikísérte a kápolnából.

Mina utánuk bámult. Gondolatok cikáztak a fejében.

Cyrano érseke adott férjhez … Papa büszke lenne rám… Papa…

Az apja kiházasította! A királyhoz! Elrendezett házasság? De hát ilyen manapság már nem létezik! Ő tudós, nem királyné!

Térde megroggyant. De a visszatért királynak sikerült időben megtámasztania, miközben fagyos pillantást vetett rá. Mina sietve elfordult, és keresett valamit, amire koncentrálhat. Legbelül tudta, hogy nincs menekvés, de mégsem adhatta fel.

– Nincs kiút – mondta a király, mintha olvasna a gondolataiban.

Mina megrázta a fejét.

– Kell lennie. Érvénytelenítés, válás…

– A király rendelkezett így.

– Te vagy a király.

– Akkor még nem voltam. Nincs alternatíva. Minden lehetőséget kimerítettem.

– Ez nem lehet igaz – mondta. – Cyrano modern európai ország.

Mintha egy makacs kisgyerekkel beszélne, a király egy pillanatra lehunyta a szemét, és halkan felsóhajtott.

– Azok vagyunk. És mint sok modern országban, könnyebb egy törvényt életbe léptetni, mint hatályon kívül helyezni. A házasságunk felbontása alkotmánymódosítást igényelne.

– De te vagy a király.

Zayhn szeme összeszűkült. Egy pillanatra úgy tűnt, mintha csalódást látna benne.

– A király nem áll a törvény felett. Borzongok a gondolattól, hogy milyen javaslatokat tettél volna nekem tanácsadóként.

– Soha nem adtam volna ilyen tanácsot. Bocsáss meg a célzásért, nem vagyok a legjobb formámban. Nem mindennap ejtenek foglyul és visznek el a saját meglepetésesküvőmre.

Valami együttérzésféle suhant át a férfi az arcán, de rögtön eltűnt.

– Természetesen a következő napokban meg kell beszélnünk a feltételeket, de egyelőre tudnod kell a következőket. Apám iránti tiszteletből te leszel a királyné, minden ezzel járó jogosultságokkal. Ez magában foglalja a személyes testőrséget, a palota királynéi lakosztályainak használatát és egy éves fizetést. A királynéi bál megtervezése és szervezése lesz az első hivatalos feladatod.

– De az két hét múlva lesz!

– Mint már mondtam: több időbe telt, mint gondoltuk, hogy megtaláljunk téged.

Mina majdnem felnevetett. Úgy hangzott, mintha az ő hibája lenne.

– Az őreid Marwa és d’Tierrza lesznek – mondta a király.

Két nő lépett előre. Az egyik hosszú barna haját szoros copfba fonta, hasonlóan Minához. A másik merész, ezüstszőke pixie frizurát viselt.

A szőke mély, dallamos hangjában vidámság csengett, amikor meghajolt és így szólt:

– Felség…

A másik nő is követte példáját. Mina mosolyogva bólintott nekik – derűsen, és egyben hálásan a katonás viselkedésükért.

– Van még néhány más ügy, amit meg kell beszélnünk – folytatta a király. – De az várhat. Van még egy találkozóm. Az őrök elkísérnek a lakosztályodba. Holnap reggel nyolckor találkozunk az irodámban, akkor átnézzük a többit.

Aztán testőreivel együtt elhagyta a szobát.

Mina most egyedül maradt az őrökkel, és hirtelen a kis kápolna hidegebbnek és üresebbnek tűnt. Borzongás futott végig rajta.

– Felség? – szólt Marwa.

Beletelt néhány pillanatba, mire rájött, hogy a nő hozzá szól. Elhúzta a száját.

– Kérem, szólítson Minának.

A nő bólintott.

– Mina. Szeretné, ha elkísérnénk a szállására?

– Ha a városi lakásomat érti, akkor igen. Megtennék? – kérdezte Mina reménykedve.

D’Tierrza hangosan felnevetett.

– Megérdemelné, de sajnos nem tehetjük. Legalábbis addig nem, amíg nem vizsgáltuk át és biztosítottuk a területet – tette hozzá kacsintva.

Biztosan jó barátai lesznek a palotában. Mina bólintott.

– Menjenek előre.

Marwa és d’Tierrza megfordultak, Mina pedig követte őket a kápolnából.

A folyosók, amelyeken végigmentek, homályosak voltak, és egyértelműen nem nyilvánosak. A gyenge lámpák éppen annyira világítottak, hogy a sima márványpadlót lehetett látni.

– Itt vannak a lakóhelyiségek. Idővel meg fogja ismerni a folyosókat – mondta d’Tierrza a harmadik kanyar után.

Végül egy újabb faajtó előtt álltak meg. Mina összerezzent. Eddig minden faajtó mögött újabb katasztrófa rejtőzött. Milyen rémálom várhat itt?

De ezúttal nem újabb rémálom várt rá, hanem a paradicsom.

Előtte egy tágas szoba terült el, világos márványfalakkal és -padlóval. A központi nappaliból számos boltíves folyosó vezetett további szobákba. A bútorok gyönyörűek voltak, és mindenhol színes párnák és takarók.

Amikor Mina be akart lépni, d’Tierrza a vállára tette a kezét.

– Hívja fel Roz Chastain a bál miatt. Ő segíteni fog, mert maga új itt. Bízza rá nyugodtan az egészet. – Elővett egy papírt és tollat, és ráírta a számot.

Mina bólintott. Először, mióta belépett a palotába, megkönnyebbülést érzett.

– Köszönöm.

D’Tierrza elmosolyodott.

– Hiszek magában. Még soha nem láttam senkit, aki ilyen hatással lett volna rá. Teljesen elvesztette a fejét… ami csak jót tehet neki.

Ezekkel a rejtélyes szavakkal a szobába tolta Minát, és egyedül hagyta, hogy felfedezze új lakhelyét.

Volt egy hálószoba, egy fürdőszoba csempézett káddal, egy iroda lélegzetelállító kilátással, valamint egy hatalmas erkély kilátással a tengerre. Bár a lakosztály elegáns volt, úgy tűnt, évtizedek óta nem modernizálták. A nappaliban és a hálószobában tárcsás telefonok, három ősrégi tévé, amelyek biztosan nem voltak csatlakoztatva Cyrano kábelhálózatához, számítógép sehol.

Valójában csak egy laptop és megfelelő WiFi hiányzott, és akkor ez lett volna a tökéletes hely egy kutatási szabadságra. Természetesen nem neki. A tudományos karrierjének ezzel befellegzett, nem maradt más választása, mint csendben visszavonulni.

Bement a hálószobába. Annyira fáradt volt, hogy leborult az ágyra, anélkül hogy levetkőzött vagy kibontotta volna a copfját. Hátára fordult, és a mennyezetet bámulta. Nem tudta tovább elnyomni az érzéseit.

Ő Cyrano királynéja, és a legnagyobb álma füstölgő hamuvá változott.

Apja halála óta először sírva aludt el.

2. FEJEZET

Némelyik férfit a szenvedélyei vezérlik, és gondolkodás nélkül követik az ösztöneiket. Elhunyt apja nagy bánatára Zayn Darius d’Argonia, Cyrano legfiatalabb koronázott királya nem tartozott ebbe a kategóriába.

De ez az öregember hibája volt. Végül is ő nevelte úgy, hogy önbizalma hatalmas lett, és akaratereje, hogy a saját útját járja, megingathatatlan. És már korán eldöntötte, hogy ez az út a gondos tanulás és tervezés útja lesz.

Egy dolgot el kellett ismernie apjának: a legtöbb kérdésben feltétel nélkül támogatta.

Apja úgy vélte, az önállóság egy király alapvető tulajdonsága. Természetesen egyikük sem hitte, hogy Zayn ilyen hamar király lesz, és azt sem, hogy az erkölcsi iránytűje lesz az egyetlen, ami megóvja az országot a király meggyilkolását követő szörnyű időkben az összeomlástól.

Sokan azt hitték, hogy a parlament irányítja az országot. Tévedtek. A cyranói monarchia választott képviselőkön keresztül hangot adott népe akaratának, de a király megtartotta az ország feletti uralmat. És nem ő lesz az, aki elveszíti a hatalmát – sem rossz tervezés, sem elhamarkodott cselekedetek, és főleg nem egy házasság miatt.

A királyné kiválasztása a legnagyobb diadala kellett volna hogy legyen – egyfajta jövedelmező csali, amely stratégiai előnyöket biztosít Cyranónak. A nőnek, akiből királyné lesz, kellett rendelkeznie bizonyos tulajdonságokkal: intelligencia, gyors felfogás, együttérzés, határozottság, stílusérzék, emellett mindig kiegyensúlyozottnak kellett lennie. És valami valódi értéket kellett hoznia a koronának: pénzt, kapcsolatokat… valami kézzelfoghatót.

Nem lehetett polgári származású. Nem lehetett ókonzervatív. Nem mutathatta ki az érzéseit a gyönyörű zöld szemével, amikor valaki nyíltan beszélt vele.

És most? Kapott a nyakába egy szelíd tudóst, aki egyáltalán nincs felkészülve a nyilvános életre.

Egyszerűen érthetetlen. Apja mindvégig mindent megtett, hogy támogassa. Természetesen Zayn fontolóra vette a nyilvánvalót: hogy Mina családja valamilyen módon zsarolta a néhai királyt. De erre nem volt semmilyen bizonyíték.

Bár apja messze nem volt angyal, Zayn nem hitte, hogy olyan titkai lettek volna, amelyekért feláldozta volna a fiát. Alden királynak semmi sem volt fontosabb a családnál. Sehogy sem állt össze a kép – főleg az öreg király házassággal kapcsolatos hozzáállását tekintve.

„A királynéd lesz a legnagyobb segítséged és társad. Rajta fog múlni, hogy az emberek sikeresnek vagy sikertelennek tartanak-e. Megtalálni őt és beleszeretni, méghozzá minél hamarabb – ez most a legfontosabb feladatod.”

Zayn erre mindig csak a szemét forgatta, de Alden kitartott:

„Komolyan mondom, fiam. Nem akarok többet hallani erről a »stratégiai szövetség« badarságról. Azt akarom, hogy szerelmes legyél – méghozzá gyorsan.”

„És a titokzatos ismeretlen státusza és alkalmassága nem számít?” – kérdezte Zayn.

Alden király rövid ideig lehunyta a szemét, amit ő győzelemként könyvelt el.

Ma már jobban tudta. Apja azért nem nézett a szemébe aznap, mert kétszínű volt.

Miért bajlódott azzal, hogy szerelemről és házasságról beszéljen, ha már rég eljegyezte a fiát? Talán nagyobb stratéga volt, mint ő gondolta volna. Talán tartozott valakinek egy szívességgel, és a fia lett az. Az uralkodók körében ez a fajta viszonzás még mindig szokásos volt.

Bármennyire logikusnak is tűnt, ez egyszerűen nem illett apja karakteréhez. Apja tiszteletre méltó ember volt, és Barbara királyné volt élete nagy szerelme. Akkor miért adta férjül a fiát egy idegenhez? És miért titkolta ezt előle?

Az eljegyzési szerződés Zayn születése előtt néhány héttel kelt, az akkori érsek, Henry ellenjegyezte, és mind Alden király, mind Mina apja aláírta. Furcsa módon az anyák aláírása hiányzott.

A helyzetnek semmi értelme, és senki sem tudott magyarázatot adni rá.

Dr. Amina Aldaba nem jelent semmiféle előnyt Cyrano számára.

Mint minden Cyranóban született férfi, a nő apja is tizennyolc évesen teljesítette katonai szolgálatát, de a többségtől eltérően utána még három további időszakra elkötelezte magát. Ezzel elegendő pénzt keresett ahhoz, hogy egy kis házat vásároljon a város szélén. Néhány évvel később feleségül vette Elke Meyert, egy nőt, aki diákvízummal érkezett Cyranóba.

A párnak egy gyereke született. Az apa tizenhárom évvel később bekövetkezett haláláig a család visszahúzódóan élt. Sehol sem volt nyoma, hogy a családjuk útja keresztezte volna a királyét. Semmi nem utalt arra, hogy szorosabb kapcsolat állna fenn, ami megmagyarázhatná ezt az eljegyzést.

Így most dr. Amina Aldaba lett a királynéja – egy nő, aki életét a tudománynak szentelte, és nincs tisztában egy királyné gyakorlati feladataival. Mindent az alapoktól kell megtanulnia. Nincs rá lehetőség, hogy olyan sokáig távol tartsa a nyilvánosságtól, hogy megfelelően felkészülhessen. Valószínűleg néhányszor kínos helyzetbe hozza majd a koronát.

Tanárnői megjelenésével és göndör hajával sokkal jobban beillene tudományos tanácsadónak, mint királynénak. De zöld szeme elképesztő, és a tekintete mély, olyan mély, hogy el lehet benne veszni. Bőre simának és puhának tűnt, szinte arra késztette az embert, hogy megérintse. Sminktelen ajka telt és duzzadt. Zayn gyanította, hogy a teste, amelyet a túlméretezett nadrágkosztüm alá rejtett, ugyanilyen érzéki.

Zayn a faliórára pillantott. Amina már öt percet késik. Annyi mindenről kell még beszélniük, és nem ér rá egész nap!

Még két percig figyelte a mutatókat, aztán Amina felemelt fejjel belépett. Akárcsak tegnap, most is a tanárnős álcáját viselte: szorosan font copf, komoly tartás, közvetlen tekintet.

Zayn végigmérte.

– A ruhád nevetséges. Változtatnod kell rajta.

Fájdalom villant a tekintetében, de gyorsan elrejtette. Ezen is dolgoznia kell majd, gondolta Zayn. Egy királynénak vastag bőrre van szüksége.

Belül mélyet sóhajtott. A nő szeme vörös és duzzadt volt – egyértelmű jele, hogy sírt. Egy királynénak fel kell készülnie a hosszú napokra és a szüntelen mosolygásra, sőt arra is, hogy gyűlöletet kap viszonzásul, és soha nem mutathatja ki, hogy fájdalmat érez, fáradt, beteg vagy mérges. Mina arca viszont olyan volt, mint egy nyitott könyv.

– Egy királynétól elvárják, hogy divatosan öltözzön. Erre a célra rendelkezésedre áll egy költségkeret.

A vér a nő arcába szökött, de nem mondott semmit. Zayn jelezte neki, hogy üljön le vele szemben az íróasztalhoz.

Mina leült és körülnézett. Amikor végül újra a szemébe nézett, megköszörülte a torkát.

– Én nem vagyok királyné. Nem vagyunk házasok. – A szavak a levegőben lógtak.

Zayn lehunyta a szemét, és mély levegőt vett.

– De igen, azok vagyunk.

Mina megrázta a fejét.

– Ez a ceremónia nem volt törvényes.

– Biztosíthatlak, hogy a házasságunk jogilag érvényes.

– Nevetséges. Tegnapelőtt még azt se tudtad, ki vagyok.

– Ez nem igaz. Pontosan három hete tudom, ki vagy.

Mina egy pillanatra meglepődött, de nem hagyta abba:

– Nem kényszeríthetsz egy nőt, hogy hozzád menjen feleségül. A király sem áll a törvények felett. Te magad mondtad.

– Igen. De úgy tűnik, az apák még mindig kényszeríthetik a gyerekeiket a házasságra.

– Akkor ez tényleg igaz?

Olyan kétségbeesetten hangzott, hogy Zayn szinte megsajnálta. De most már ő a királyné. Nem tenne neki szívességet, ha megkönnyítené a dolgát.

– Igen. Folytathatjuk? – A papírhalom felé biccentett, amely az asztalon feküdt. – Van néhány dokumentum, amit alá kell írnod. Válassz ki egy-három szervezetet, amelyeknek a védnöke leszel. Akkor tájékoztatni fognak a nyilvános megjelenéseidről. A jelenlétedet minden hivatalos állami eseményen elvárják. Kapsz egy személyi titkárt, aki kezeli a naptáradat, a költségvetésedet és a személyes ügyeidet.

Zayn észrevette, hogy a nő egyre halványabbá válik. Ennek ellenére egyenesen tartotta magát, és teljes figyelmét rá fordította. Zayn érezte, hogy belül egyáltalán nem nyugodt, de valahogy sikerült kézben tartania az érzelmeit.

Legalább gyorsan tanul, ez jó. Mindig lesznek olyanok, akik felhasználják ellene az érzéseit, és ő nem lesz mindig ott, hogy megvédje.

– A feladataid közé tartozik, hogy királyi háziasszonyként funkcionálj, elkísérd a méltóságokat a programjukon, és képviseld Cyranót külföldön.

Ezekre a szavakra felcsillant a szeme… amivel ismét elárulta az érzéseit. Nyilvánvalóan túl korán örült.

– Ha velem történne valami, te veszed át a helyemet uralkodóként, és szorosan együttműködsz a tanáccsal. Felkészülésként egy ilyen vészhelyzetre naprakésznek kell lenned a munkám állásáról és terjedelméről. Ez királyi kötelesség, ezért a naptáradban mindig be kell tervezni egy időintervallumot erre a célra. Más feladatokat akkor kapsz, amikor felmerülnek, de biztos lehetsz benne, hogy jóval előtte értesítünk. Mint már mondtam, kapsz egy költségkeretet a ruhatáradra. Ezenfelül kapsz egy adminisztrációs költségkeretet és egy éves fizetést, valamint évi három hónap rendes szabadságot és hat hónap szülési szabadságot…

Mina ziháló hangot adott ki, mire a szoba hangulata radikálisan megváltozott.

Eddig még nem beszéltek az örökösökről. De trónörökösök világra hozatala az egyik legfontosabb feladata lesz királynéként.

Amikor Zayn ránézett, és meglátta a pírt az arcán, meglepetten vette észre, hogy benne is forróság támad. Mina nem rendelkezett azokkal a tulajdonságokkal, amelyeket vonzónak talált egy nőben. Apja nem is választhatott volna neki alkalmatlanabb királynét.

És mégis…

Megköszörülte a torkát.

– Az örököseink és a d’Argonia-vonal folytonossága érdekében mindkét félnek tilos házasságon kívüli kapcsolatot létesíteni, amíg a házasságból három gyermek nem születik, és el nem múlt ötéves.

A piros folt a nő arcán minden egyes szóval sötétebb lett.

– Ez furcsán konkrét – szólt rekedten.

Zayn ízléstelennek nevezte volna, de alapvetően egyetértett vele.

– Amint elértük a szükséges számú örököst, szabadon létesíthetünk más kapcsolatokat, vagy visszatérhetünk a korábbi partnereinkhez. – Miközben beszélt, furcsa módon sértve érezte magát attól a gondolattól, hogy Mina szeretőt tart.

– Ezt az örökösdolgot nem kellene elsietni – javasolta Mina.

A hangja bizonytalannak tűnt, és az arcán még mindig látszott a pír. Székét kissé hátrébb tolta, távolabb az asztaltól.

Hirtelen végtelenül ártatlannak tűnt Zayn számára, ami ellentmondásos érzéseket váltott ki belőle: érdeklődést és frusztrációt. Úgy döntött, az utóbbira koncentrál. Egy prűd, szűz tudósnőt tanítgatni az ágyban az utolsó dolog, amire vágyott.

A benne lobogó szenvedély azonban mást mondott. Figyelmen kívül hagyta, és bólintott Minának.

– Persze. A házassági szerződésben minden szabályozva van. A másolatok itt vannak – megkopogtatta az íróasztalán lévő papírhalmot –, az irodádban és a kancellárián. Tegnap említettem a királyné bálját: a szervezésnek tükröznie kell a királyi ház színvonalát. Az udvarnagy értesíteni fog, ha ezek a célok teljesültek. Ha nincs több kérdésed, most elmehetsz.

Nem volt közvetlen kirúgás, de majdnem. Mina azonban nem állt fel, hanem megszólalt:

– Még rengeteg kérdésem van. Tegyük fel egy pillanatra, hogy ez a helyzet visszafordíthatatlan. Akkor hol vannak a holmijaim? Van egy lakásom a városban, és egy raktár, ahol a kutatási dokumentumaimat tárolom. A laptopomat és a telefonomat tegnap elkobozták a parlamenti meghallgatás előtt. Mindkettőre szükségem van, ha…

Zayn felemelte a kezét.

– Új, titkosított eszközöket kapsz. És amíg mi itt beszélgetünk, a palota személyzete gondoskodik a holmidról. Az autódat eladományozták. Királynéként nincs szükséged autóra, mert nem vezethetsz.

– Ez abszurd! – tiltakozott Mina.

– De attól még így van.

– Cyrano polgáraként jogok illetnek meg.

Zayn sajnálkozva megrázta a fejét.

– Te már nem vagy polgár. Te vagy a királyné.

– És ha nemet mondok?

– Nem teheted.

– Ez nem fair!

Zayn egy pillanatig bámulta, majd kissé meghajolt.

– Egyetértek. De ez van.

Mina a homlokát ráncolta.

– A banális válaszod erre a nyilvánvaló igazságtalanságra hagy némi kívánnivalót maga után.

– Mint ahogy a te reakciód a kötelességeidre. Úgy tűnik, mindkettőnknek dolgoznunk kell magunkon.

A nő zöld szeme résnyire szűkült.

– Ne hidd, hogy bármit is tudsz rólam, felség.

– Nem hiszem. De te se feltételezz rólam semmit. Hát nem vagyunk mázlisták, hogy még annyi évünk van megismerni egymást? Nohát. Van még valami, dr. Aldaba?

Mina arcán még mindig látszott a pír, de már nem tűnt olyan zavartnak.

– Mikor kapom meg az új telefonomat és laptopomat?

Zayn az órájára nézett.

– Az irodádban kell hogy legyenek, és a titkárod ott vár.

Ismét finoman utalt rá, hogy menjen el, de Mina maradt, ahol volt.

– Biztos vagy benne, hogy nem tehetünk semmit? – kérdezte hosszú szünet után.

– Biztos. Javaslom, hogy most menj az irodádba. Válaszd ki hamarosan azokat a szervezeteket, amelyeket támogatni szeretnél, hogy frissíthessük a királyi család weboldalát. És kérlek, kérlek: valaki foglalkozzon a ruhatáraddal.

Mina összepréselte az ajkát, és felháborodva résnyire szűkítette a szemét. Minden törékenység eltűnt belőle, helyébe düh és elszántság lépett.

Mereven felállt. Zayn majdnem elmosolyodott megkönnyebbülésében, amikor meglátta a tüzet, amely most sugárzott belőle. Pontosan erre a szenvedélyre lesz szüksége, ha meg akarja állni a helyét királynéként.

3. FEJEZET

„És kérlek, kérlek: valaki foglalkozzon a ruhatáraddal.”

Másfél héttel később, amikor Mina az új szekrénye előtt állt és a négy egyforma fekete koktélruhát bámulta, a király szavai még mindig fájdalmasan hatottak rá.

A bál napjának reggele volt. Talán nem teljesítette Zayn kérését a találkozásuk óta, de d’Tierrza tanácsát elfogadta, és Roz Chastain pontosan annak a jó tündérnek bizonyult, akire szüksége volt. Roz mindig hosszú ujjú, fekete, széles nyakú pólót, fekete, szűk farmert és leopárdmintás cipőt viselt. Esze éles volt, mint a penge, és a nyelve még élesebb.

Fogta a teáscsészéjét, kisétált a nagy erkélyre, amely az egész szárnyat körbefutotta, és elgondolkodott, felhívja-e az anyját.

Apja halála óta anyja egyedül vezette a farmot. Mivel számított rá, hogy Mina nagyon elfoglalt lesz a parlamenti meghallgatás előtt, anyja hazautazott a szülőhazájába, Németországba. Csak késő nyáron terveztek újra találkozni.

De mit mondjon neki? „Szia, anya. Férjhez mentem”?

Ez összetörné az anyja szívét – nemcsak azért, mert lemaradt egy ilyen fontos eseményről, hanem azért is, mert ő sem tudott az egészről. Apja titokban tartotta előtte, ebben Mina teljesen biztos volt. Ha tudott volna valamit, semmiképpen sem hagyta volna sötétben. És most nemcsak azt kell lenyelnie, hogy a lánya férjhez ment és királyné lett, hanem azt is, hogy a férje ilyen súlyos dolgot titkolt előle.

Mina nem akart erről telefonon beszélni vele. Nem, jobb lesz majd személyesen közölni vele a hírt, miután hazatért.

A bál lesz az első nyilvános megjelenése királynéként, ezért előzetesen nem tettek közzé információkat a kilétéről. Az újságokban és az interneten sem talált semmit a parlamentből való drámai elrablásáról.

Roz és ő folyamatosan a bál előkészületeivel voltak elfoglalva. De fáradozásuk megérte. Elképesztő, mit lehet elérni rövid idő alatt, ha korlátlan források és egy zseniális rendezvényszervező áll az ember rendelkezésre.

Kopogás hallatszott az ajtón. Mina olyan hevesen összerezzent, hogy a tea rálöttyent a pulóvere ujjára. Az ajtóhoz sietett, és Rozzal találta szembe magát.

Az idősebb nő szélesre tárta az ajtót, és félretolta Minát.

– El az útból, kedvesem.

Mina homlokát ráncolva nézte, ahogy beviharzik a szobába. Ez a viselkedés nem volt szokatlan a részéről, de a látogatása váratlan volt. Nem este kellett volna találkoznunk a bálon?

Roz után egy fiatalabb, teljesen feketébe öltözött nő következett. Egy fésülködőasztalt tolt maga előtt, és egy fodrászszéket húzott maga után. Utána egy másik nő érkezett rendkívül aszimmetrikus frizurával, színes ruhában. A két nő után egy kopasz, szakállas, vastag fekete szemüveges férfi jött be. Utoljára egy tökéletes arcú nő lépett a szobába.

Mina zavartan nézett körül.

– Roz… minek köszönhetem a társaságát?

Mielőtt válaszolt volna, Roz megmutatta a fiatal nőnek, hová tegye a fodrászszéket.

– Azért vagyunk itt, hogy ráncba szedjük.

Mina nevetett.

– Nem is tudtam, hogy el vagyok hanyagolva. De köszönöm, Roz.

A nő türelmetlen pillantást vetett rá. Utálta, ha ismételnie kellett magát.

– Nem azért szerveztem meg az év eseményét egyetlen hét alatt, hogy közvetlenül a döntő előtt kudarcba fulladjon.

Mina letette a csészét az asztalkára, és védőn átkarolta magát.

– És mi köze van ennek hozzám?

Roz felhúzta a szemöldökét, ami riasztócsengőket indított be Mina fejében.

– Maga vagy a döntő, kedvesem. És ahogy most állnak a dolgok, ez egyszerűen nem fog menni.

– Mért, mi a baj velem?

– Semmi. Eltekintve attól, hogy egy lehangolóan jellegtelen konfekcióruhában akar elmenni a bálomra.

Mina zavartan csóválta a fejét. A ruha egy kis butikból származott, és nem volt jelentéktelen.

Úgy tűnt, mintha Roz gondolatolvasó lenne.

– Minden, amit visel, jellegtelen. Vegye le. Vegye fel ezt. – Odaadott neki egy elefántcsontszínű köntöst.

Mina lehorgasztott vállakkal megfogta, és elindult.

– Hova megy?

Mina lassan megfordult. Hirtelen úgy érezte magát, mint egy kisgyerek, aki nem engedelmeskedett az anyjának.

– Átöltözöm – mondta halkan, és azonnal tudta, hogy rosszul válaszolt.

– Ne a fürdőszobában. – Roz megrázta a fejét. – Itt. Fel kell vennünk a méreteit.

Az aszimmetrikus frizurájú nő bólintott, de Mina megrázta a fejét.

– Nem.

– Ne legyen ilyen makacs, Mina – dorgálta Roz. – Nincs semmi, amit ne látott volna már milliószor mindenki ebben a szobában.

Így Mina összeszorította a fogait, és lehúzta a pulóvert. A többi ruhája is követte, amíg remegve állt ott alsóneműben.

– Jó alakja van – kommentálta a tökéletes arcú nő.

– Rossz fehérnemű – tette hozzá az aszimmetrikus frizurájú.

Minának arcába szökött a vér. Kényelmetlenül érezte magát. Roz egyetértett a másik kettővel.

– Szörnyű. Vegye le!

Mina ismét megrázta a fejét, de hamar rájött, hogy nincs értelme. Végül úgyis Roz fog győzni.

Piros arccal, alsóneműben állt ott, majd teljesen meztelenül. Miss Aszimmetria odasietett hozzá, és megkezdte a mérést. Folyamatosan számokat kiabált a fekete ruhás fiatal nőnek, aki buzgón feljegyezte őket.

Amikor végzett, Minának még éppen sikerült felkapnia a köntöst, mielőtt a kopasz férfi és a fodrászszék felé tolta. Mina sóhajtva leült.

A kopasz férfi köpenyt terített rá, aztán elővette a zsebéből az ollót, és elvágta a gumiszalagot, amely a copfját tartotta.

Mina gyorsan megfordult, és rátette a kezét a karjára.

– Kérem, ne vágjon túl sokat. Több mint húsz éve növesztem.

Amióta az apja meghalt.

A férfi grimaszolt, és laza kézmozdulattal leintette.

– Ne aggódjon, kedvesem. Istenien fog kinézni.

Aztán mögé állt, és elkezdte vágni a haját.

Miközben dolgozott, Mina borzongott. Minden földre hulló tincsnél összeszorult a szíve – mindegyik emlékeztette azokra az évekre, amíg nőttek.

Mély levegőt vett. Ez csak haj. A frizura nem örökre szól.

Rövid időn belül a fodrász fóliával tekerte be a haját. Büszkén nézte munkáját, míg Mina gyomra kavargott.

Roz mosolygott.

– Egyelőre ennyi elég. Valaki hozna egy kis harapnivalót? Eszünk, amíg hat a festék. Az óra ketyeg.

A csoport evett, és mindenki halkan beszélgetett egymással. Mindenki, kivéve Mina, aki mechanikusan rágott, és rémülten nézte a padlót borító tincseket.

És akkor kezdődött a második kör: a tökéletes arcú nő volt a soros. Egy óra múlva egyet hátralépett, és egy tükröt nyújtott Mina felé.

A látványtól Minának tátva maradt a szája… Csakhogy az nem az ő szája volt, hanem egy szirén telt, sötétvörös ajkai. Szemét sötét vonalak emelték ki, szempillája sűrű és mélyfekete lett, szemhéja meleg aranyszínben fénylett.

Lélegzetelállítóan nézett ki.

– Le ne mossa! – mondta a nő a fodrásznak. – Különben tartozik háromszázhuszonöt koronával a sminkért.

Mina nyelt egyet. Háromszázhuszonöt korona egyetlen sminkért? Ennyi pénzt legfeljebb ritka szövegekre költött, amelyeket nem tudott beszerezni az egyetemi könyvtárban.

A fodrász felhorkant, és folytatta a munkáját.

– Hol vannak a ruhák? – kérdezte Roz hangosan.

Valaki elrohant.

Miután Mina egy örökkévalóságnak tűnő időt töltött a forró levegő áramlatában, lépéseket hallott.

– Nem hagytatok időt, mégis csodát tettem.

Mina felismerte az aszimmetrikus frizurás nő hangját.

– Igen, igen. Erre – utasította Roz mindenkit. – Készen van.

A fodrász Roz felé fordította Mina székét.

– Felállni – parancsolta Roz. Mina engedelmeskedett.

Miss Aszimmetria átadta neki az alsóneműt – bár Mina nem volt biztos benne, hogy valami, ami ilyen kevés anyagból készült, alsóneműnek nevezhető-e. Vékony fekete szalagokból és egy apró háromszögből állt, amely tapintásra selyemnek tűnt.

Még soha nem viselt tangát. A tudósok nem viselnek tangát.

Aztán a nő egy aranyszínű ruhadarabba bújtatta, amely meleg fényt varázsolt a szobába. Az anyag ugyanolyan vékony volt, mint a tanga, és puhábbnak tűnt, mint egy rózsaszirom. Selyem, jutott eszébe, a legmagasabb minőségű. A dizájn egyszerű, elegáns és merész volt egyszerre. A hátul kivágott ruha szorosan simult a csípőjéhez és a fenekéhez, és kecses redőkben hullámzott a lábai körül.

– Cipő! – kiáltotta Roz.

A fekete ruhás fiatal nő egy pár elbűvölő, a ruhával azonos színű cipőt hozott. A sarka alig nyolc centi magas volt – Mina még soha nem viselt másfél centiméternél magasabb sarkú cipőt.

Sóhajtott. Soha nem sikerült megtanulnia azt a súlyáthelyezést, amely ahhoz volt szükséges, hogy magas sarkú cipőben legalább némi kecsességgel járjon. De amikor kezét a vörös talpra tette, és belebújt a cipőbe, meglepetten vette észre, hogy kényelmes.

– Forduljon meg – utasította Roz.

Mina engedelmeskedett – és felzihált, amikor meglátta a tükörből visszanéző alakot.

Ez a nő nem dr. Amina Aldaba volt. Egy art déco istennő állt előtte tökéletesen illeszkedő, ragyogó aranyszínű selyemruhában. Bőre meleg bronz árnyalatban fénylett, haja gyönyörű, puha fürtökben hullámzott a feje körül – minden tincs mintha belülről ragyogott volna a melírozásnak köszönhetően.

Magabiztosnak és… formásnak tűnt. Nagyon, nagyon formásnak. A ruha mély kivágása kiemelte alakját, ahelyett hogy elrejtette volna.

Amikor végre megszólalt, hangja vékony, rekedt kacagásnak tűnt, ami még a saját fülében is idegennek hangzott.

– Csodásan nézek ki.

– Természetesen, kedvesem. Kevesebbet várt a nagy finálémtól?

Mina nevetett.

– Dehogyis, Roz.

A csapata elkezdte összepakolni a holmiját. Mina az órájára nézett. A nap nagy részét elvette a felkészülés, már csak két órája volt a bálig.

Átsétált egy ablak melletti fotelhez, ahonnan kilátás nyílt a tengerre. Az asztalon feküdt a regény, amelyet olvasott. Leülhetne és olvashatna, gondolta, de ekkor Roz hangja visszhangzott a szobában.

– Állj! Nem leülni! Inkább gyakorolja a járást. Nincs sok időnk, hogy formába hozzuk. Még ha most jól is néz ki, minden hiába lesz, ha megbotlik a saját lábában.

Egy óra és húsz hosszú perc alatt a csapat megtanította, hogyan kell magas sarkú cipőben járni, majd még egyszer rendbe hozták a ruháját és a sminkjét.

Röviddel ezután Roz megköszörülte a torkát. Csend telepedett a szobára.

– Itt az ideje a maszknak.

A fekete ruhás nő és Miss Aszimmetria kirohantak a szobából, míg a tökéletes arcú nő tapsolt, és a kopasz fodrász mosolygott.

Mina gyomra összeszorult. A maszk. Csak éjfélkor veheti le a maszkot, és fedheti fel Cyrano előtt új királynéjának kilétét. Roz és csapata minden tőle telhetőt megtett, hogy lélegzetelállítóan nézzen ki… de soha nem lesz igazi királyné.

Amikor a két nő visszatért, óvatosan hoztak valamit, ami úgy nézett ki, mint egy kis nap. Ez volt a maszkja.

Tiszta aranyból készült, szorosan illeszkedett a homlokához, és hosszú sugarak nyúltak ki belőle, mint egy glória. Senki sem tudja majd levenni róla a tekintetét. Ő lesz a figyelem középpontjában.

A stylist a fejére helyezte a maszkot, és egy szalaggal rögzítette. A kopasz férfi odasietett, hogy néhány fürtöt átrendezzen, majd mosolyogva hátralépett.

Mina még egyszer megnézte magát a tükörben.

A gyönyörű teremtmény, aki visszabámult rá, mintha élő aranyból készült volna, és eleganciát és stílust sugárzott.

Ma éjszaka új fényben ragyog fel a nap Mina királyné felett.

4. FEJEZET

Ahelyett hogy a telefonjára figyelt volna, amikor az jelzett, Zayn az órájára nézett. Még másfél óra volt a bál kezdetéig. Az autó, amelyik elviszi oda, csak egy óra múlva érkezik.

Az elmúlt napokban egyfolytában Mina járt a fejében, bár ügyelt rá, hogy ne találkozzon vele személyesen.

A felesége.

Nem fog időt pazarolni arra, hogy a királynéra gondoljon. Nem, ha dolgozni kell. Ő nem olyan, mint az apja, aki soha nem habozott elhalasztani királyi kötelezettségeit, hogy időt tölthessen a feleségével.

Ő más. Számára semmi sem fontosabb Cyranónál. Gondtalan élete azon a napon ért véget, amikor apját lelőtték. Királyként nincs ideje nőkről álmodozni.

Negyven perccel később, amikor már a második szerződés kétharmadát elolvasta, újra csörgött a telefonja. Ismét figyelmen kívül hagyta.

– Felség.

Homlokát ráncolva fordult asszisztenséhez.

– Igen?

– Azt hiszem, ezt meg kellene néznie. – A férfi felemelte a mobiltelefonját, karja kissé remegett.

A cím ez volt: Éljen Midas királyné! Alatta Mina fényképe – a báli ruhájában. Formásabb volt, mint ahogy elképzelte. A magas sarkú cipő még tovább növelte amúgy is hosszú lábait. Vállát egyenesen tartotta. Egész testtartása ugyanazt a határozottságot sugározta, amit korábban már látott benne, ezúttal azonban a hatást fokozta lenyűgöző külseje.

Nem csak egyszerűen elbűvölő volt. Inkább úgy tűnt, mint egy hatalmas erő az univerzum közepén.

És nagyon korán végigment a vörös szőnyegen. Nélküle.

Zayn éppen akkor vette elő a telefonját a zsebéből, amikor az újra vadul zümmögni kezdett. Egyik üzenet a másik után jelent meg a kijelzőn. Amikor a Mináról készült képek betöltődtek, a vér zúgni kezdett a fülében.

Hátratolta a széket, és felállt.

Asszisztense, aki éppen a képeket lapozgatta, megijedt a hirtelen mozdulattól, de gyorsan követte ki az irodából. Zayn utasította, hogy hívassa be a ruhatárosát és a fodrászát a szobájába. Itt az ideje elkészülni a bálra.