HORVÁTH FANNI

A HÁROM FEHÉR SZARVAS

Könyv Guru

Budapest, 2026

Ebben a történetben, melyet gyermek és felnőtt egyaránt a szívébe fogadhat, a valóság ötvöződik a mesebeli világgal és magával ragad.

A tizenkét esztendős Anna az erdővel és annak képzeletbeli lényeivel való kapcsolódásain keresztül olyan élményekre, tapasztalatokra tesz szert, melyeknek segítségével napok alatt mozgósítani tudja az emberi mivoltában rejlő csodálatos lehetőségeket.

Bár minden abból indul, hogy édesanyjának és nővérének boldogabbá tegye nem csupán jelenét, de jövőjét is, talán sosem éri majd be ennyivel.

Tartalomjegyzék

A három fehér szarvas

Eszter még mindig nagyon rosszul volt. Már harmadik napja feküdt harminckilenc fokos lázzal, és nem ment lejjebb neki. Kishúga, Anna, folyamatosan mellette ült; ügyelt rá, hogy mindig legyen a beteg közelében gyógytea vagy gyümölcslé. Öt évvel volt fiatalabb nővérénél, mégis úgy aggodalmaskodott érte, és gondozta őt, mintha saját gyermekét ápolná. Épp nyári szünetüket töltötték, ősszel megy majd a kisebbik leány a hetedik osztályba. A kislány nagy gonddal fürkészte a különféle könyveket a népi gyógyászatokról, hogy minden segítséget megadjon nővérének a gyógyuláshoz. Készített neki vöröshagymafőzetet, gyömbéres citromos teát, nedves kendővel borogatta homlokát, és betekerte vele csuklóit és bokáit azon túl, hogy az ilyenkor szokásos antibiotikumos kezelés is megtörtént. De sajnos egyelőre nem mutatkoztak a gyógyulás jelei. Édesanyjuk a közeli varrodában dolgozott; édesapjuk négy évvel ezelőtt meghalt tüdőrákban. Ezért az anya egyedül élt, társ nélkül, így nevelte kislányait. Szerencséjükre saját házukban éltek, így tudták a kevéske fizetésből valahogyan fenntartani magukat. Anyjuk nagyon sokat dolgozott, ezért kevés időt tudott tölteni gyermekeivel. Az idősebbik leány, Eszter, már elég nagy volt ahhoz, hogy nyári munkát vállaljon, így csekélyke keresetével ki tudta egészíteni egyetlen szülője jövedelmét. A két testvér nagyon összetartott, és ez boldogsággal töltötte el az anya szívét, még ha nehéz is volt eltartani hármukat, és rettenetesen hiányzott neki a férje. Általában hat napot dolgozott egy héten, hogy minél többet keressen, de most, hogy a nagyobbik lánya megbetegedett, szabaddá tette minden hétvégéjét.

Anna ott ült a betegágy mellett, amikor édesanyja belépett lázzal küszködő kislánya szobájába. Az anya megsimogatta a kicsi lány fejét, és megkérte, hadd üljön most ő ide a beteg mellé. Anna készséggel átadta helyét, majd kiment a szobából. Egyébként is ki akart menni az erdőbe, amely a házuk mellett elterülő rét túloldalán kezdődött, hogy medvehagymát és gyömbérgyökereket keressen, és ezekből gyógyteát készítsen testvérének.

Hamarosan már ott ugrándozott a hűs fák alatt a kellemes nyári melegben. Szerette az erdőt, az illatát, az állatok hangjait, a lombok zizegését és a félhomályt, amit a sűrűbb részeken tapasztalt. Az erdőben sokféle állat élt. Mindegyiküket messziről figyelte csak meg, hiszen elfutottak vagy elbújtak előle, amint megpróbált a közelükbe menni. Ezen a délutánon is szépen sütött a nap, üde és friss volt a levegő, és kicsit beljebb merészkedett, mint általában szokott. Szép nyugodtan sétált, a bokrok végigsimították lábait és karjait, ahogy egy-egy növény mellett elhaladt. Figyelte ezt az új szegletét az erdőnek. Elért egy szélesebb ösvényig, ahol még nem járt korábban. Ekkor olyan látvány tárult a szemei elé, hogy meg kellett állnia. Egy megtermett fehér szarvas állta el az utat, és egyenesen őt nézte. Meg sem mozdult. Rezzenéstelenül és rendületlenül állt az út közepén. Most mindketten álltak, némán egymással szemben. Eltelt egy vagy két perc. A kislányt furcsa érzés kerítette hatalmába, soha nem érezte még ezt egyetlen állat közelében sem. El akart menni. Ekkor a szarvas megszólalt. A kislány megijedt, de nem futott el. Mégis maradt.

– Ne menj el! Mondani szeretnék neked valamit – szólt a szarvas. A kislány nagyon megdöbbent, hogy az állat emberi hangon szólt hozzá, de ott maradt, és figyelte, mit akar neki mondani.

– Ez az erdő titkokat rejt, amelyeket az emberek, az itt élők vagy ide utazók soha nem láttak még. Soha nem hallottak róluk, nem tapasztalták meg hatásukat és erejüket. Ha látni és ismerni szeretnéd őket, akkor megmutatom neked.

A kislány hallgatta a szarvas szavait, figyelt rájuk. Izgatott lett, persze, hogy tudni szerette volna mindazt, amit még senki más rajta kívül ezen a világon. Nem mert még megszólalni. Anélkül, hogy gondolkodott volna rajta, egyszerűen csak bólintott egyet. A szarvas megértette és tovább beszélt.

– Ilyen messze még nem jöttél el azelőtt, viszont én még messzebbre viszlek az erdőben. Ahhoz azonban, hogy továbbmehess, válaszolnod kell egy kérdésemre. Holnapig gondolkodhatsz rajta, és ha visszajössz, és elégedett leszek a válasszal, akkor beljebb jöhetsz, én pedig elkísérlek majd, és megmutatom neked a titkait. Holnap ilyenkor itt foglak várni. Ha nem tetszik a válaszod, akkor viszont eltűnök előled örökre, sosem jelenek meg neked újra, és csak azt fogod tapasztalni az erdőből, amit mindenki más. Most felteszem neked a kérdést, amire választ szeretnék kapni tőled.

A lány szíve dobogott az izgalomtól, nagyon kíváncsi volt az erdő titkaira, és arra, hogy mit fog tőle kérdezni a szarvas.

– Miről tudnál lemondani az életedben azok közül, amik nagyon fontosak neked? Elég, ha csak egyet választasz. Gondolkozz! Ne hamarkodd el a választ!

A szarvas, amint feltette a kérdést, megfordult és eltűnt. A lány csodálkozva gondolkozott el ezen a kérdésen, soha nem foglalkozott még ezzel. Ő is megfordult, és elindult haza.

Miközben ugrándozva és játékos kedvvel haladt az úton, megpróbálta végiggondolni, mik azok a dolgok, amelyek nagyon fontosak neki. Aztán, hogy mit jelent az, hogy fontos. Van egyáltalán olyan dolog, amelyről le tudna mondani, és miért kellene lemondani róluk? Aztán megpróbálta felidézni, miről tudna lemondani, aztán rájött, hogy azok nem is fontosak neki. Törte a fejét, nem értette a kérdést, próbálta megfejteni. Mondjuk, mond valamit, hogy arról. Rendben, de aztán eszébe jutott, hogy milyen lenne anélkül, és rájött, hogy azt nem, azt nem adhatja, hiszen az kell neki. Jó, akkor valami mást. De ha az nincs, akkor az nem jó, az is hiányozna, és mi pótolná. Hát, nehéz volt ez mégis csak neki, egyre több dolgot hozott fel magában, és egyre fontosabb dolgokat.