Table of Contents

- Első fejezet

- Második fejezet

- Harmadik fejezet

- Negyedik fejezet

- Ötödik fejezet

- Hatodik fejezet

- Hetedik fejezet

- Nyolcadik fejezet

- Kilencedik fejezet

- Tizedik fejezet

- Tizenegyedik fejezet

- Tizenkettedik fejezet

- Tizenharmadik fejezet

- Tizennegyedik fejezet

- Tizenötödik fejezet

- Tizenhatodik fejezet

- Tizenhetedik fejezet

- Tizennyolcadik fejezet

- Tizenkilencedik fejezet

- Huszadik fejezet

- Huszonegyedik fejezet

- Huszonkettedik fejezet

- Huszonharmadik fejezet

- Huszonnegyedik fejezet

- Huszonötödik fejezet

- Huszonhatodik fejezet

- Huszonhetedik fejezet

- Huszonnyolcadik fejezet

- Huszonkilencedik fejezet

- Harmincadik fejezet

- Harmincegyedik fejezet

- Harminckettedik fejezet

- Harmincharmadik fejezet

- Harmincnegyedik fejezet

- Harmincötödik fejezet

Sky S.T. (Sütő Éva)

Az agyamra mégy, Lotte!

Összevont, kibővített kiadás

Sky S.T. (Sütő Éva)

Az agyamra mégy, Lotte!

Összevont, kibővített kiadás

© Sky S.T. 2026.

Magyarországon kiadja a

HELMA Kiadó

A szerző eddig megjelent könyvei:

Vigyázat sorozat (Sky S.T.):

1. Vigyázat! Jövök!

2. Vigyázat! Nyaralok!

3. Vigyázat! Férjhez megyek!

Jó pasi sorozat (Sky S.T.):

1. A szomszédom egy jó pasi!

2. A férjem egy jó pasi!

3. Az apukám egy jó pasi!

Lotte sorozat (Sky S.T.):

1. Lotte elveszti a szüzességét

2. Bízz bennem!

Az agyamra mégy, Lotte! (Összevont, kibővített kiadás)

Az Asperg család sorozat (Sky S.T.):

1. Emily – 1. rész

2. Emily – 2. rész

3. Apollónia – 3. rész

Milyen mély a mélyirodalom? (Sky S.T.)

Szerzőtársas kötetek

Most főzünk vagy dumálunk? (Sky S.T.)

Most főzünk, vagy bulizunk? (Sky S.T.)

Két könyv között… asztalon a csirke (Sky S.T.)

A hang bennem (Sky S.T.)

Antológiák (Sky S.T.)

Erotikus Történetek Antológia 2024, 2025

Újratervezve! Régi mesék új köntösben Antológia 2024, 2025

2026

Romhányi nyomában… a konyhában Antológia, 2026

Olivia Fox naplója sorozat (Sütő Éva):

1. Átverve

2. Behálózva

3. Meggyötörve

4. Megbosszulva

Könyörtelenek – A Costelli család, első rész (Sütő Éva)

A gyermek védelmében (Sütő Éva)

A könyvet kiadja Magyarországon a HELMA Könyvek

Cím: 2049 Diósd, Hársfa utca 5/2.

Telefon: +36 (1) 8555-333

E-mail cím: info@helma.hu

Webcím: www.helma.hu

A kiadásért felel a HELMA Kiadó ügyvezetője: Dvariecki Bálint

Kiadás dátuma: 2026. augusztus 07.

ISBN 978-615-113-211-1

Copyright

Borítóterv: Bakó Lilla

Olvasószerkesztő, korrektor: Sike Erzsébet

Szerzői jog – Copyright: 2026 by © Sütő Éva

Minden jog fenntartva – All right reserved

Minden jog fenntartva. Jelen kiadvány bármely részét tilos a kiadó írásos engedélye nélkül módosítani, sokszorosítani, bármilyen elektronikus vagy gépi formában és egyéb módon közzétenni vagy terjeszteni, beleértve a fénymásolást, felvételkészítést és mindenfajta információtároló vagy -visszakereső rendszert.

A könyv bármely részletének a közléséhez, bármilyen céllal, a kiadó írásbeli engedélye szükséges, kivételt képeznek a Helma Kiadó és az MKMT mozgalom hivatalos bloggerei, akik 600 (azaz hatszáz) karakter erejéig szabadon idézhetnek a könyvből.

Jelen mű kitalált történet. A nevek, személyek, helyszínek és események a szerző képzeletének termékei, vagy fiktív módon alkalmazza őket. Bármely hasonlóság élő vagy halott személlyel, üzlettel, vállalattal, eseménnyel vagy helyszínnel teljes mértékben a véletlen műve, és nem a szerző szándékát tükrözi.

Tartalomjegyzék

Első fejezet

Második fejezet

Harmadik fejezet

Negyedik fejezet

Ötödik fejezet

Hatodik fejezet

Hetedik fejezet

Nyolcadik fejezet

Kilencedik fejezet

Tizedik fejezet

Tizenegyedik fejezet

Tizenkettedik fejezet

Tizenharmadik fejezet

Tizennegyedik fejezet

Tizenötödik fejezet

Tizenhatodik fejezet

Tizenhetedik fejezet

Tizennyolcadik fejezet

Tizenkilencedik fejezet

Huszadik fejezet

Huszonegyedik fejezet

Huszonkettedik fejezet

Huszonharmadik fejezet

Huszonnegyedik fejezet

Huszonötödik fejezet

Huszonhatodik fejezet

Huszonhetedik fejezet

Huszonnyolcadik fejezet

Huszonkilencedik fejezet

Harmincadik fejezet

Harmincegyedik fejezet

Harminckettedik fejezet

Harmincharmadik fejezet

Harmincnegyedik fejezet

Harmincötödik fejezet

Első fejezet

Lotte bemutatkozik, töpreng, majd odébbáll

– Maga nős?

– Bocsánat, mi ismerjük egymást?

– Ha nős, nem is fogjuk! Pedig, ha tudná, mit veszít…

A férfi döbbenten állt. A szálloda bejárata előtt barátnője toporgott türelmetlenül, mögötte az egész igazgatótanács, és az ajtóban egy szemtelen fruska faggatta a családi állapotáról.

Tény, hogy a lány, bár nagyon fiatal, elragadó volt, sőt bájos. Talán már nem is kiskorú? Viszont pofátlan! Ahogy végigmérte… Egy jobb társaságban... Igen, egy jobb társaságban ilyen nem fordulhatna elő! De ez csak egy szálloda bejárata volt. Bár kifejezetten jó nevű szállodáé.

A fruska viszont nem tágított.

– Na, mi lesz hapsikám? Oké, hogy nem tegnap kezdtél kukorékolni a szemétdombon, azért még nem kellene úgy bámulni, mint egy mészlerakat! Vagy a kétsoros gomboláshoz csak öltönyt adtak, szókincset nem?

– Drága hölgyem! – nyomta meg a hölgyet egy kicsit erőteljesebben, mint az indokolt lett volna a férfi, aki végre felocsúdott a döbbenetéből. – Árulja el, mit kíván tőlem? Nem emlékszem, hogy bemutatásunk megtörtént volna, és arra sem, hogy bármi más indokolttá tenné, kissé tapintatlan kérdését.

– Hát, lehet, hogy eszed nincs, de a dumád, öregem, az hétcsillagos! A bugyim elhagyom tőled!

Az ifjú és felettébb szemtelen „hölgy” egy lépést tett hátra, hogy az előtte tornyosuló, majd két méter magas férfit jobban szemügyre vehesse. Na, meg hogy időt nyerjen, valami újabb polgárpukkasztó szöveghez.

– Nem semmi! Te tényleg jó pasi vagy! Hagyd azt az unalmas csajszit, lógjunk egyet! Szóval szívesen csámborognék veled, ha érted, mire gondolok! Mit lépsz?

– Mint már említettem volt, nincs szerencsém kiskegyedet személyesen ismerni! És abban is bizonytalan vagyok immár, hogy kegyed jogosult-e önálló programok szervezésére a kedves szülei vagy a gardedámja jóváhagyása nélkül! – háborodott fel az öltönyös férfi.

Lottének a szája is tátva maradt. Figyelembe véve, hogy ezt a hatást ő szokta elérni rendszeresen, ez az úriember részéről igen figyelemre méltó teljesítmény volt.

– Te, figyelj, lehet, hogy rossz ajtón kopogtatok? Úgy saccoltam, mivel jól láthatóan nem vagy már mai csirke, szóval legalább huszonöt lehetsz, de akár harminc is. Szóval már önálló, felnőtt pasi lennél vagy mi… Tudod, aki eldönti, akar-e egy jót lógni velem. De a szöveged alapján azt hiszem, hogy a középkorból ragadtál itt. Már nem is érdekes, hogy mit kérdeztem. Felejtsd el! Csá!

Lotte, mint ifjú és felettébb szemtelen „hölgy”, hatalmas hévvel hátrafordult, és a lépcső alján lévő tócsán át, elviharzott. A tócsa, jellegénél fogva általában vizes. Ez is az volt. Addig, amíg Lotte át nem vágtatott rajta. Azt követően csak egy sárfolt maradt utána.

II. Adalbert Edington Stuart, az öltönyös férfi, erőteljesen elcsodálkozott, mondhatnánk azt is, elképedt. Ennek következtében száját enyhén tátva felejtette és kissé üveges tekintettel meredt a világba, minek következtében nem vette észre a lépcsőt maga előtt. A két lába egyszerre hagyta cserben.

Mivel az elegáns, jó hírű szállodák szeretnek tiszteletet parancsolni, általában sok lépcsőn át lehet feljutni a bejáratig. Ez is elegáns, jó hírű szálloda volt. Sok lépcsővel. Sőt, márványlépcsővel. És a lépcső alján egy már alig vizes, de annál sárosabb tócsával. A maradék víz és sár hamarosan II. Adalbert Edington Stuart addig kifogástalannak ható, kétsoros gombolású, galambszürke öltönyét gazdagította. A tiszta gyapjú szomjasan itta magába a nedvességet.

De Lotte ezt már nem látta. Lotte magában dühöngött! A fene egye meg! Ez a pasi is jól nézett ki, de hát agyilag totál zokni! Még hogy szülői engedély meg kísérő! Hol él ez a fazon? – morgott magában. És most mit csináljon?! Tök ciki, hogy lassan betölti a tizenhatot, és még mindig szűz! Alex pedig egyértelműen közölte vele, hogy gyereknek tartja, és esze ágában sincs liliomtiprásért börtönbe kerülni. Pedig ő az egyetlen jó pasi közel s távol! De mit tegyen, ha nem akar lefeküdni vele? A nagyapjának mégsem mondhatja azt, hogy „Add írásba Alexnek, tekintsen felnőttnek, és feküdjön le velem!” Nagyapi garantáltan gutaütést kapna, de előtte még, életében másodszor, valószínűleg meg is pofozná! Ez tehát, nem járható út. Viszont, ha valaki mással fekszik le, akkor Alex nem lehet liliomtipró, mert a virágoskertbe más rondít bele. Na, ez a megoldás!

Ja, könnyű azt mondani!

De hol a francban van olyan pasi, aki jól is néz ki, mert ugye, a látvány, az nagyon fontos, meg aztán agya is kell, hogy legyen, mert az ember adjon magára, és az sem baj, ha nem valami szakadt ipse az illető, mert mégsem a parkban kellene hetyegni, pláne nem egy autó hátsó ülésén. Haza nem viheti, mert akkor jön a nagyapi.

Nem egyszerű a sorsa! Nem elég, hogy apátlan-anyátlan árva, hogy nincs tesója, aki falazhatna neki, a nagyapja egyenesen bolondul érte, (néha, miatta…) éppen ezért jobban vigyáz rá, mint négy fegyőr… Halmozottan hátrányos helyzetű!

Lotte tovább morfondírozott, miközben csak úgy, vaktában ment, amerre a lába vitte.

Igaz, saját bankszámlája van, amiről baromi sok pénzt költhet, és a nagyapja akkor sem üvölt vele, ha azt hülyeségre veri el. Az is igaz, hogy külön szobája meg fürdőszobája van a házban, meg hogy a házhoz úszómedence, teniszpálya is tartozik, és direkt az ő kedvéért még egy tornatermet is berendeztek, de például egyáltalán nem vezetheti a Mercit és a vodkát is titokban kellett megkóstolnia, mert nagyapi semmilyen alkoholnak nem engedi a közelébe! Amikor egyszer rágyújtott egy szál cigire, na, akkor kapott egy maflást. Az volt az első – és mindeddig az utolsó is. Ha nem akar magának hazudni, akkor azt is be kell vallania, hogy a pofont nem igazán a cigiért kapta, hanem azért, mert a nagyapja dolgozószobájában gyújtott rá. És amikor lebukott, a cigit belökte az első fiókba, ami a keze ügyébe esett. Az égő cigit!

A fiókban nagyapja útleve, meg még néhány fontos papír volt, ami szinte azonnal tüzet fogott. Előbb kezdett el füstölni a fiók, mint ahogy előállhatott volna egy hazugsággal, hogy mit is keres nagyapja dolgozószobájában, ami az egyetlen tiltott terület volt a házban.

Akkor kapta élete első és azóta is utolsó pofonját! De akkorát, hogy két napig borogatta a fejét, nagyapi meg folyamatosan káromkodott, majd magára zárta az ajtót, és úgy folytatta.

Nem volt egy élmény!

Még mindig megborzongott, amikor arra az egyetlen pofonra gondolt! Ahhoz képest, hogy van az osztályban, akiről tudta, hogy ennél kevesebbért is megverik, úgy igazán, ő még mindig szerencsésnek mondhatta magát.

Az is lenne, ha nem járna minden gondolata a szüzessége körül!

A csajok már mind azt mesélik, hogy túl vannak rajta. Ami valószínűleg nem igaz, mert ki az a marha, aki a dagadt Yvettel ágyba bújna? Pláne nyáron! Télen még jól is jöhet, hogy akkora nagydarab, mert legalább melegít, de nyáron, negyven fok melegben? Ez még viccnek is rossz! Ott van még Mara is. Nincs melle, olyan gebe, hogy szinte szúr a könyöke meg a térde. Nehogy már ez tessen valakinek!

Fél éve már, Lotte is zsinórban azt hazudta mindenkinek, hogy nem szűz. Tök ciki lett volna mást mondani! Ha megkérdezték, milyen volt, csak húzott kettőt a vállán: Nem egy nagy vasziszdasz! De azért jó volt! Aztán sejtelmesen mosolygott, és rendszerint ezzel odébb is állt, nehogy valaki kíváncsi legyen a részletekre. Valójában a fene ette meg azért, hogy kipróbálhassa végre a szexet! Elolvasott minden, a kezébe akadó női újságot. Elméletben kiválóan ismerte a csábítás összes trükkjét, tudta, hogy a pasik magas sarkú cipőben szebbnek látják a női lábat, hogy a fehérneműnek mindig szépnek és izgatónak kell lenni, meg általában a szex akkor jön, amikor a nő nem számít rá. Liza néni döbbenten konstatálta, hogy a kötelező porszívózáshoz meg mosogatáshoz is mindig átöltözött. Amikor elmondta, hogy miért, Liza néni úgy elkezdett nevetni, hogy csak úgy rengett a hája. Megsimogatta a fejét, aztán ment a dolgára. De még napokig nevetett, amikor találkoztak.

Lotte úgy gondolta, hogy felesleges elmagyarázni Liza néninek, hogy egy igazi nőnek mindig szexre készen kell állni, hiszen Liza néni már öreg volt, és valószínűleg a szex sem érdekelte. Lotte tehát továbbra is méregdrága selyembugyiban mosogatott meg porszívózott. Azt is tudta, hogy a hajának meg a bőrének selymesnek kell lenni, hogy a pezsgőt csak kortyolgatni szabad, de egyetlen újság sem írt arról, hogy mit tegyen, ha a szénsavdús pezsgőtől büfizni kell, vagy szellenteni. És mi van akkor, ha kiszakad a harisnyája? Egy finom úrinő apró táskát hord magával, de abba nem fér bele a pótharisnya, a rúzs, a parfüm, a púder, nem beszélve a fogkeféről meg fogkrémről, ami meg ahhoz kell, hogy felfrissítse magát szex előtt. Szóval valami mégiscsak hibázik az újságokban! Aztán a könyvek jöttek. Meg az Internet. Azt is megtudta, hogy sokféle pozíció van, meg, hogy fontos az előjáték, de honnan fogja tudni, hogy mikor, mit csináljon? És ha rossz sorrendet választ? Ha mégsem találja ki majd a férfi gondolatait? Vagy a férfi az övét? Mikor zuhanyozzon? Előtte vagy utána? És a fogmosás? Ha előtte vacsoráznak, akkor csókolózás előtt fogat kellene mosni, hogy üde legyen a lehelete, de minden randira vigyen magával fogkefét meg fogkrémet? Ha felmegy valakinek a lakására, akkor kezdje a dolgot egy alapos zuhanyozással meg fogmosással? Addig mit csinál a másik? És ha csak egy fürdőszoba van? Akkor elmegy a fél éjszaka azzal, hogy felváltva zuhanyoznak meg fogat mosnak!?

Szóval, itt a betűk már nem tudnak segíteni! A gyakorlat az, ami megoldást jelent. Ahhoz viszont kellene egy pasi! A fene egye meg!

Alex. Igen, ő lenne a tuti megoldás!

Van már tapasztalata, okos, nagyapi is sokra tartja, magas, és olyan teste van, hogy az embernek azonnal elkezd remegni a lába, ha ránéz. És a hangja! Amikor megszólal…

Egyszer Mary azt mondta, hogy Alexnek olyan a hangja, hogy ha meghallja, neki rögtön nedves lesz a bugyija tőle. Ez a szöveg annyira megtetszett Lottének, hogy az egyik vasárnapi ebédnél, amikor Alex is velük tartott, bedobta. Csak úgy, két falat közben. Hát az nagy buli volt! Nagyapja elfelejtett levegőt venni, Alex a nyakkendőjéig elvörösödött, Liza néni meg majdnem elejtette a tálat, amin éppen behozta a sült csirkét. Igaz, ezek után a nagyapja két hétig megvonta a kimenőjét, és nem engedte be egy hónapig az irodába sem, de ennek ellenére, megérte!

Alex majdnem fél órán át csak vele beszélgetett! Na, ez így nem igaz, mert csak Alex beszélt, sőt, leginkább üvöltözött. Lottét egyáltalán nem engedte szóhoz jutni. Viszont kifejtette, hogy milyen gyereknek, csitrinek, szemtelen kamasznak, idiótának és még sok más egyébnek tartja. Hát, az érett, a szeretnivaló meg a „kész nő” nem szerepelt a felsorolt jelzők között!

Szóval nem jutott közelebb a szexhez. De legalább a szókincse gyarapodott.

Az a baj, hogy a suliba csupa dedós pasi jár. Igaz, van egy srác a végzősök között, aki egész jófej, sportos, meg minden, de ragadnak is rá a csajok.

És Lotte úgy döntött, nem fog beállni egy olyan sorba, ahol minimum húszan állnak előtte. Lehet, hogy Tom már sokat tud a szexről, de futószalagon csinálja. Egyszer megkérdezte a nagyapját, hogy neki hány barátnője volt, de azt mondta, van, amiben nem a mennyiség, hanem a minőség számít. Ezt vajon mire értette?!

Az tuti, hogy ha ilyen iramban halad, a büdös életben nem fogja elveszíteni a szüzességét!

Miért ilyen bonyolult az élet?

Annyi mindent elveszített már: lakáskulcsot, a Nagyapi pipáját, amikor futni kellett, mert lebukott a kert végében, Liza néni receptes könyvét… Az ellenőrzőit például rendszeresen és kifejezetten könnyen elveszítette, főleg egy-egy beírás után.

A szüzességet miért ilyen nehéz elveszíteni?

Második fejezet

Kanyargó villamos, titokzatos hátizsák és satufék

Nyár volt, sütött a nap, csiripeltek a madarak, és Lotte észre sem vette, hogy körülötte milyen szép a világ. Csak ment, lesütött szemmel, gondolataiba mélyedve. Egyik buszra felszállt, aztán valahol meg le, majd valami villamos döcögött vele, soha nem látott részén a városnak.

Hoppá, nézd már! A bal vállánál egy irtó helyes srác állt! Hogy ne unatkozzon, gondolta, megpróbálkozik egy újabb ismerkedéssel. Szerencsére hatalmas volt a tömeg, a villamos meg lépten-nyomon kanyargott valamerre, így máris készen állt a zseniális terv. A következő kanyar előtt a szeméhez kapott, mintha beleesett volna valami.

A kanyar jött, az egyensúlya ment.

Aztán megragadta egy erős kéz. Ahhoz a kézhez azonban egy zsíros malacpofa, hordópocak, és lógó szemek tartoztak.

Kocsányon lógók!

Szeme választottja ugyanis békésen olvasott a bal válla mögött. Lotte rettentően mérges lett! Hogy lehet valaki olyan érzéketlen, hogy a környezetében lévő, elesni készülő ifjú hölgyet, figyelemre sem méltatja? Az ifjú hölgyön, persze saját magát értette. Akár el is eshetett volna! Arról már nem beszélve, hogy kitette annak, hogy egy ilyen undorító, kéjsóvár ürge tegye rá a mancsát! Tovább folytatta volna még az eszmefuttatását, ha nem jön egy újabb kanyar.

Meg a sors keze!

Mert a kanyar után gyalogos jött, a vezető fékezett, csengetett, majd káromkodott. Ebben a sorrendben, ami egyébként nem is kifogásolható semmilyen szempontból. Szóval a kanyar és a fékezés újból megtette a magáét. Bár, most már előrelátóan kapaszkodott, a különböző erőhatások ilyen gyors változásai következtében valakinek mégis a lábára taposott.

Nem kellett sokáig várnia, hogy megtudja, kiére. A bal válla felől jött a hang. A hang, mely bársonyosan, hátborzongatóan mély volt, olyan férfias, hogy az ember, még ha nőnemű is, érzi, hogy ilyen hanggal csak valami nagyon intellektuálisat lehet mondani. S ez a hang most azt mondta:

– Baszd meg!

– Ennyi, csapó! – mondta volna máskor, de ebben a helyzetben gondolkodott még egy pillanatig, hogy hasonlóan intellektuális stílusban válaszoljon-e, netán felvilágosítsa egy-két fizikai törvényszerűségről.

Ez utóbbiról hamar lemondott, nem lévén erőssége a fizika. Mivel semmi igazán intellektuális nem jutott az eszébe, megpróbált hát bájosan udvarias lenni.

– Bocsánat! Ráléptem a lábadra? Hidd el, nem állt szándékomban! Nagyon fáj? – kérdezte a legcukibb mosolyával, amit tükör előtt gyakorolt már legalább egy éve.

– És akkor mi van, ha igen? Tán puszit adsz a bibire? Vagy ha nem fáj eléggé, még egyszer rátaposol?

Beszélgetőpartnere, úgy tűnt, nem volt vevő a cukiságra. Stílust váltott hát ő is.

– Amikor az udvariasságot osztották, nagyon a sor végén állhattál, és tuti, hogy mindig állt előtted valaki! Bocsánatot kértem, te kretén! A bibidre meg adjon puszit a kórház fertőző osztálya, az tán túl is éli!

Lotte rettentően dühös lett. A következő megállónál le akart szállni, hogy hazamegy. De ekkor meglátott valamit! Egy hátizsákot. Egy nem közönséges hátizsákot. Ugyanis ebben az esetben tudni lehetett, hogy mi van benne. Tulajdonképpen már sajnálta az előző szóváltást! Ha az nem történik meg, valahogy csak kibulizta volna, hogy meghívassa magát a repülőtérre. Mert hogy a srác odamegy, az biztos!

Ejtőernyős! Látott már ilyet Alexnél. És az lenne a legszebb, ha ugyanoda menne, ahol Alex is szokott ugrani, és akkor látná, hogy van pasija, és akkor már nem tartaná csitrinek, és akkor…. és akkor…

– A fene egye meg!

Ez utóbbi felkiáltás az előbbi, kocsányos szemű úriember ténykedésének szólt, aki megpróbálta elmélyíteni el sem kezdett barátságát Lottével. Első lépésként "Jaj, kedvesem, el ne essen!" felkiáltással a fenekére tette a kezét.

– Igazán kedves, hogy így félt, de addig vegye le a koszos kezét a hátsófelemről, amíg el nem töröm! – vicsorgott a lány.

– Én csak segíteni akartam, kedveském! Hiszen az előbb is majdnem elesett! – válaszolta a kocsányos szemű, és közben nyugodtan masszírozta a fenekét.

Lotte elvesztette minden türelmét! Lila lett a feje, mint a cékla és felemelte a hangját.

– Most már elég legyen! Vegye le a koszos mancsát

a seggemről, vagy letépem a tökeit és a fülére akasztom! Rohadt, vén kéjenc!

Ezt nem kellett volna! Csak olajat öntött a tűzre.

– Kis cafka! Nem szégyelli magát? Itt riszálja a fenekét, aztán ha az ember véletlenül hozzáér, kikel magából! Járjon autóval, ha cukorból van! Szemtelen!

Ki tudja, meddig folytatták volna ezt a szócsatát az utasok legnagyobb örömére, ha nem szólal meg az előbbi, kellemes bariton.

– Állítsa le magát, öregúr! A hölgy nem vevő a szatírságára!

A kocsányos szemű haragja most a kellemes bariton felé fordult.

– Mondott valamit, fiatalember?

– Csak annyit, hogy hagyd békén a barátnőmet, Dagi! Gyere, leszállunk! – fordult Lottéhez, és elkezdte az ajtó felé ráncigálni.

Az utolsó pillanatban léptek le, még hallották, ahogy a kocsányos belekezd az "ezek a mai fiatalok" kezdetű szövegbe, és úgy tűnt, társasága is akadt hozzá.

– Megszabadítottalak a vén hólyagtól, ezt tekintsd bocsánatkérésnek az előbbiért. Szia!

A fiú megfordult és otthagyta Lottét, akit majd megütött a guta. Remegett a dühtől.

– Micsoda pojáca! – gondolta egyre mérgesebben. – Ezt nem hagyom annyiban! Majd én megmutatom neki, hogy kivel szórakozzon! Úgy kezel ez is, mint egy gyereket! Hiszen alig idősebb nálam, ha egyáltalán az! És egyébként is, mit gondol, nem tudom megvédeni magam egy ilyen dagadékkal szemben?

Lotte nem látott a dühtől! Megszokta, hogy a pasik

legalább első ránézésre kellő áhítattal adóznak a hosszú hajának, karcsú termetének, feszes fenekének. Legalább addig, amíg meg nem szólal! Vagy ki nem derül, ki a nagyapja. De hogy első látásra semmibe vegyék, ez teljesen új volt neki!

Egyre jobban felhergelte magát, szinte már azt sem látta, hol jár. Lábai automatikusan vitték a reptéri busz megállójába, aminek bizony, csak integethetett, amikor az elindult. Hatalmas hévvel megfordult, közben nekiment valakinek. Elrebegett egy halk "bocs"-ot, majd lendületből megindult lefelé a lépcsőn, vissza, az aluljáróba. A legalsó fokon megcsúszott és elvesztette az egyensúlyát. Vészesen közeledett a poros, koszos föld, amikor az utolsó pillanatban, valaki elkapta a karját, és megmentette a pofára eséstől. A kellemes bariton volt. Ismét.

– Mondd, mi a fene van veled? Beindult a flúgos futam? Nem kellene kivonni magadat a forgalomból? Teljesen ön- és közveszélyes vagy! Chill! Nyugi!

– Neked nem osztottak lapot, oké? – förmedt a fiúra Lotte.

– Helló, kisasszony! Először tán megköszönnéd, hogy nem hagytalak hasra esni! Amikor osztották a jó modort, te sem az első sorban álltál, igaz-e? – gúnyolódott a srác.

– Nagyon köszönöm, megmentő, hős lovagom! – válaszolt bicskanyitogató stílusban Lotte.

Annyira cringe volt az egész! Szeretett volna mielőbb szabadulni. Sarkon fordult és ment volna tovább, ha a fiú nem fogja még mindig a karját.

– Te, flúgoska, tudod egyáltalán, hogy mit akarsz? Eldöntötted, hová mész? Nincs két perce, hogy ezeken a lépcsőkön felmentél, majd, mint akit a darázs csípett meg, lerohantál. Nem sikerült a randid, attól gőzöltél be? Nem ér annyit, hogy összetörd magad!

Lotte türelmetlenül a szavába vágott.

– Mi vagy te, valami jóságos nagybácsi? Mi közöd hozzá, hogy mi bajom van?

– Gyere, te kis hülye! Meghívlak egy kólára! Lehiggadsz, eldöntöd, hogy mit akarsz, aztán az utadra engedlek.

– Oké. De csak azért megyek veled, mert szomjas vagyok. Egyébként meg a kólámat én is ki tudom fizetni, nem kell meghívni rá. És kikérem magamnak a megszólítást, nem vagyok hülye!

– Hát persze, hogy nem, csak egy kicsit dilis! – nevetett a fiú. – Egyébként meg, tudod mit? A kóládat nyugodtan fizesd ki! Sőt, az enyémet is fizetheted! Oké? Na, gyere már, mindjárt megy a buszom. Semmi kedvem lekésni, miattad!

– Hová mész? – kérdezte mohón Lotte, mert újra feltámadt benne a vágy, hogy meghívassa magát a reptérre.

– És te? Eldöntötted már? – tért ki a válaszadás elől a megmentője.

– Én kérdeztem először, és te kérdésre kérdéssel válaszoltál. Illetlen dolog – próbálkozott a lány, kissé erőszakosan.

– Bocsáss meg, de hiányoztam az illemórákról, ahogy azt nemrég te is megjegyezted. Szóval, hová?

Lotte nem akarta tovább feszíteni a húrt. Erőt vett magán… és hazudott.

– Tényleg nem tudom. Azt hiszem, sétálok egy kicsit. Kiszellőztetem a fejem valahol. Tudod, teljesen kiakasztott az a tag, ott a villamoson.

– Az a kövér állat? Hát nem mondom, van gusztu-

sa a vén buzinak. Én is szívesen megsimogatnám a fenekedet!

– Mi tart vissza? – éledt fel Lotte.

– Csak az, hogy rajta ülsz. Na, én megyek. Szia!

Miközben felálltak, Lotte tett egy utolsó, erőtlen kísérletet.

– Mi van a tárzsákodban?

– Nagyanyám bal fele, darabolva. Ha felismered a tárzsákot, azt is tudod, mi van benne! – fortyant fel a fiú, aki azonnal átlátott Lottén és a próbálkozásain.

– Persze, hogy tudom! De azt is tudom, hogy az ejtőernyő nem esernyő, amit rossz időben magammal viszek, bárhová megyek. És nem is örömgumi, amivel teletömöd a zsebeidet, hogy mindig kéznél legyen! – csattant fel idegesen Lotte.

– Látom, most már megmaradsz! A nyelved csípős, a stílusod érdes. Büntetésből fizetheted a kólámat, mert indul a buszom. Bocs, de rohannom kell! Szia! – ezzel nevetve elfutott, otthagyva a lányt és a számlát.

Lotte fizetett és ment. Maga sem tudta, hová. Annyira lekötötték a gondolatai, hogy észre sem vette a piros lámpát, csak elindult a zebrán, át, a négysávos úton. Tülkölő autók és káromkodó sofőrök ébresztették fel a merengéséből. Meg egy ismerős hang.

Alex.

– A fene egyen meg, Lotte, legalább ne az én kocsimat nézd ki, ha öngyilkos akarsz lenni!

Ez meredek volt, gondolta a lány, s azonnal bevetette magát az első ülésre.

– Mehetünk! – mosolygott kínjában, mert tudta, hogy újabb rossz pontot szerzett.

– És hova, kisasszony? A temetőbe? Kinézed ma-

gadnak a sírhelyet? Vagy a diliházba? Tudod, hány sofőr őszült bele az előbbi mutatványodba? – őrjöngött Alex miközben besorolt a forgalomba.

– Kérlek, ne üvölts! Szerelmes vagyok!

Végül is, ez igaz volt. Csak azt nem állt módjában elmondani, hogy kibe.

– Te jó ég! Kinek küldhetem a részvétnyilvánítást? – élcelődött Alex, határozottan megkönnyebbülve. – És hol van a szerelmed?

– Hát ez az! Elment ejtőernyőzni. Ezen kaptunk össze. Tudod, úgy féltem! – sandított félszemmel a férfire.

Figyelte annak minden rezdülését, hogy beveszi-e a meséjét. Egyelőre nyerő helyzetben volt. Alex érdeklődve fordult felé.

– Nocsak, vannak még csodák! Látod, mindig mondtam, hogy találsz egyszer egy neked való, rendes srácot! Aki ejtőernyőzik, az felelősséggel gondolkozik, fegyelmezett. Ez kell neked, Lotte! Remélhetőleg, rád is ragad valami mindebből!

Hát persze, gondolta a lány. Hiszen te is ejtőernyőzöl, te is felelősségteljes vagy, Nagyapitól mást sem hallok a nap huszonnégy órájában. Vajon nyomna egy padlóféket Alex, ha benyögném, hogy belé vagyok szerelmes? Tekintettel a forgalomra, ezt a ziccert most kihagyta. Feltűnően az órájára nézett, hogy kierőszakoljon egy ebédmeghívást, amikor megszólalt az autóba szerelt mobiltelefon. Egy női hang azután érdeklődött, hogy ebédelhetnének-e együtt. Mármint Alex meg a hang tulajdonosa.

És Alex igent mondott!

Sőt, nem egyszerűen igent, hanem azt mondta, hogy semmi különösebb dolga nincs, máris indul!

Szóval ő, Lotte, semmi különös! Wtf?! Mi jöhet még?

Pirosra váltott a lámpa. Lotte, semmivel nem törődve, kiugrott az autóból, és elrohant. Amilyen váratlanul érkezett, olyan váratlanul távozott, Alex aznapi programjából.

A férfi nevetve tárcsázott egy számot.

– Kösz, Debi, megmentettél! Jó, hogy kitaláltuk ezt a kis titkos kódot a telefonnal. Lotte már megint kábított. Nem tudom, merre járt, egyszer csak az autómban termett, aztán azt akarta beadni, hogy szerelmes egy pasiba, aki ejtőernyőzik.

– Jaj, Alex, mikor lesz ennek vége? Ez a fruska még sok bajt csinál, mielőtt felnő!

Harmadik fejezet

Minden kérdésre ugyanaz a válasz:

Kell egy pasi! Alex kell! Vagy David!

Lotte felszállt az első autóbuszra, ami megállt a megállóban. Meg sem nézte, hová megy. Dühös volt. Önmagára, Alexre, mindenkire! Az egész világra!

Egyszer csak, egy repülőtér bújt ki a dombok mögül és a levegő megtelt apró, színes pontokkal. Lotte azonnal leszállt a buszról. Megtorpant. Mit akar ő itt? Ejtőernyőzni? Ez hülyeség! Miért akarna? Neki aztán semmi köze ezekhez a madzagbohócokhoz!

De tényleg, miért ne akarna ejtőernyőzni? Vajon képes lenne arra, hogy kiugorjon, egy egyébként teljesen ép gépből? És mi van, ha ő lesz az a kivétel, akinek nem nyílik ki az ejtőernyője? Mi lesz, ha életben is marad, de nyomorék lesz, tolókocsiban töltheti majd az egész életét?

A sarkon fordulást latolgatta éppen, amikor a feje fölött furcsa hangokat hallott. Felnézett a tiszta, kék égre, és számtalan színes ejtőernyőt látott kinyílni. A srácok vidáman kurjongattak, pörögtek, és olyan kunsztokat csináltak, amitől Lottének a lélegzete is elállt. A földetérés után tovább folyt a bohóckodás, hol innen, hol onnan hallatszott a felszabadult nevetés. Ez a semmi mással össze nem hasonlítható hangulat, magával ragadta! Igaz, csak a reptér széléig merészkedett. Leült az árokpartra, és egész délután ott is maradt. Ahogy egy gyerek rácsodálkozik a nagyvilágra, úgy csodálkozott rá ő is mindenre, amit addig csak a televízióban látott, vagy az újságokban olvasott. Egy idő után már nem kapta fel ijedten a fejét a nyíló ejtőernyők pukkanásszerű hangjára, már nem szorult össze a torka minden egyes felszállás előtt, és nem számolta görcsösen, hogy hányan ugranak ki a gépből, és hány ejtőernyő nyílik ki a feje fölött.

Vágyakozott! Arra vágyott, hogy ő is ott lehessen, hogy ehhez a társasághoz tartozhasson! Szeretett volna részesévé válni a tréfáknak, együtt nevetni velük. És már nem félt attól, hogy nem nyílik ki az ejtőernyője! Érezte, hogy nagyon-nagyon szeretné kipróbálni az ugrást, saját magát! Szeretne odamenni!

Aztán megrázta a fejét, mint aki akkor ébredt fel, valami fura álomból. Egy frászt! Még csak az kellene, hogy valami nagyképű barom elhajtson, mint egy kis pisist! – morgott magában.

Egyedül akart maradni, megemészteni mindazt, amit látott, amit érzett. Egyszerre vágyott rá és félt tőle. Viszont Alex is azt mondta, hogy aki ejtőernyőzik, az felelősségteljes, komoly. Ha ő is ejtőernyőzik majd, akkor Alexnek tuti, hogy megváltozik a véleménye róla! Meg kell, hogy változzon a véleménye róla! Ráadásul, ha ide csupa felelősségteljes ember jár, akkor azok között csak akad egy, aki elveszi a szüzességét! Persze, felelősségteljesen! Ha minden ejtőernyős csak fele annyira jó pasi, mint Alex meg a „kellemes bariton”, akkor az már nem lehet rossz! Ezekkel a pasikkal aztán lehet flexelni a suliban! „Az én szerelmem ejtőernyőzik és csupa felelősség meg komolyság! Azt nem lehet másképp csinálni!” – próbálgatta félhangosan Lotte, hogy hogyan meséli majd el a barátnőinek a legújabb híreket, miközben nagy sóhajtások közepette elindult a buszmegálló felé.

Csak szerezni kell egy pasit! A többi már megy magától. És a csajok megpukkadhatnak! Ezzel tutira, maga mögé utasít mindenkit! Nem lesz versenytársa a suliban! Ezt még egy egyetemistával sem lehet felülmúlni! Tulajdonképpen, a délutáni srác is erősen abba a kategóriába tartozott, akit az ember nem rúg le csak úgy, az ágyáról! És ha szerencséje van, a fiú jóval idősebb lehet nála. Mert ugye, az nem baj, ha kettőjük közül legalább az egyikük tudja, mit kell csinálni a döntő pillanatban.

Merengéséből – fenekénél fogva – egy férfitenyér ébresztette fel.

– Tényleg nem rossz! És végre nem ül rajta senki! – zendült fel a kellemes bariton a háta mögött.

Lotte hirtelen olyan zavarba jött, hogy összeakadtak a lábai, majdnem pofára esett. Aznap már másodszor. Ezek után, vajon, mit gondolhat rólam? – töprengett magában. Nem sokáig! Szinte azonnal megtudta.

– „Semmit sem lehet a kétbalkezesek ellen bebiztosítani, mert a kétbalkezesek rendkívül találékonyak.” Bár a te esetedben inkább a kétballáb ellen kellene biztosítás, igaz? – vigyorgott rá a fiú.

Lotte éppen valami nagyon csúnyát akart válaszolni, már fel is fújta magát, mint a pulykakakas, amikor támadni készül.

– Ne szívd mellre, amit mondtam, csak Murphy-től

idéztem – mosolygott a fiú, kedvesen.

– Miért, saját gondolataid nincsenek, hogy másét használod? – vágott vissza, gondolkodás nélkül.

– A csinosságodat kellőképpen ellensúlyozod a stílusoddal! Ölni is képes vagy szavakkal? – nevetett még mindig a „kellemes bariton”, de közben a kezét, udvariasan áthelyezte Lotte derekára.

– Az érzelmi megsemmisítésen túl még nem jutottam. De gondolkodtam már azon, hogy továbbfejlesztem magam!

Lotte abban a pillanatban, egyáltalán nem tartotta jó ötletnek sem az ejtőernyőzést, sem az ismerkedést! A pokolba kívánta az egész napot!

Közben észre sem vették, hogy már az autóbuszmegállóban álltak. Kicsit lehűlt a levegő, Lotte megborzongott.

– Vedd föl a pulcsimat, mielőtt megfázol! – nyújtotta a fiú a pulóverét.

– Idegen férfiaktól nem fogadok el semmit! – válaszolta a lány mosolyogva, de már nyújtotta is a kezét érte.

– Megint jogos a két pont. Melletted hajlamos vagyok elfeledkezni a legalapvetőbb udvariasságról is.

Kihúzta magát, szertartásosan meghajolt.

– Hölgyem, engedje meg, hogy bemutatkozzak. A nevem David Gutta.

– Nagyon örülök, uram – hajolt meg ugyanolyan szertartásosan a lány is –, engem a Lotte névvel ajándékoztak meg a szüleim.

A vezetéknevét direkt elhallgatta, mert nem akarta, hogy David másképp nézzen rá.

– Lotte? Érdekes név. Még soha nem találkoztam olyannal, aki ezt a nevet viselte!

– Tudod, eredetileg sokkal prózaibb nevet szántak

nekem, de amikor megszülettem, és anyukám meglátta, hogy hosszú hajam van, azonnal megváltoztatta a családi döntést.

– Ugye, most hülyülsz? Az újszülöttek kopaszon születnek!

– Hát persze, de nem mindegyik. Én húsz centis hajjal jöttem a világra.

Beállt a busz, felszállás után Lotte levette a hátáról a pulóvert, és visszaadta Davidnek.

– Köszönöm, már nem kell!

– Persze, hogy nem! De akkor a szőrszálak a karodon mitől állnak vigyázz állásban?

– Hülye vagy, de betudom a korodnak ezt az állapotot. Azért nem kell a pulcsid, mert közben eszembe jutott, hogy az én táskámban is van egy.

– Akkor miért nem veszed fel? Rossz rád nézni! Egy lúd nem tud így bőrözni! – kérdezte értetlenül a fiú.

– Azért nem veszem fel, mert akkor nem fáznék, és ha nem fáznék, akkor nem tudnánk miről beszélgetni – vágta ki magát Lotte.

– Hidd el, utána is tudunk miről dumálni!

David megvárta, míg Lotte belebújik a saját pulóverébe. Amikor a lány szétrázta dús, szőke haját, David látható elragadtatással gyönyörködött benne. Természetesen ez nem kerülte el Lotte figyelmét sem. Várakozással nézett a fiúra.

– Holnap? – kérdezte óvatosan.

– Vasárnap! – felelte szemrebbenés nélkül Lotte.

– Kösz, azt én is tudom - mosolygott. – Azt szeretném megtudakolni tőled, hogy kijössz-e a reptérre holnap is?

– Még nem tudom. Érdemes?

– Talán…

– Meggyőztél! – sóhajtott látványosan Lotte. – Ha elengednek otthonról, akkor jövök.

David elnevette magát, majd hirtelen egy futó csókot lehelt Lotte szája szélére. Hátrasimította a haját, és játékosan megpuszilta az orra hegyét is.

– Szuper! Holnap nyolckor ütközünk, itt, a buszmegállóban.

Lotte egész éjjel alig aludt. Háromszor is beállt a zuhany alá. A haja szinte meg sem száradt közben. És döntött! Ha nem próbálja ki az ejtőernyőzést, soha nem lesz pasija! Ha soha nem lesz pasija, soha nem veszíti el a szüzességét. És ha szűz marad, a végén Alex, valami üres fejű csinibabát fog feleségül venni, helyette. De ő Alexet akarja! Meg egy kicsit Davidet.

De aztán csak Alexet!

Miután ezt megbeszélte magával, végre megkönnyebbült, és elaludt.

Az ébresztőóra a lehető legrosszabbkor szólalt meg. Igaz, jókor soha nem tudott megszólalni, tekintettel arra, hogy Lotte hétalvó volt. A szokásos fúria-hangulatban ébredt, betámolygott a fürdőszobába. Ahogy beállt a zuhany alá, rögtön felfedezte, hogy nincs bent a törölközője. Vizes lábbal végiggyalogolt a parkettán, fogta a törölközőket, elindult velük vissza. Ahhoz még túl korán volt, hogy elkerülje az az aprócska dolog a figyelmét, hogy a vizes parketta csúszik. Na, nem sokáig, mert abban a pillanatban, amikor az első két piruetten túljutott, az összes fizikai törvényszerűség beugrott a vizes padlóról. Szerencsére a második kör végén simán elkapta az ajtófélfát, így csak a könyökét meg a térdét verte be egy kicsit. Most már óvatosabban közlekedett. A két számmal kisebb farmert és a hasvillantós pólót az utolsó pillanatban kapta magára, aztán már rohant is. Nagyapja csak a fejét csóválta, amikor a futó csók az orra hegyén csattant. Lehet, hogy Alexnek tegnap nem hazudott ez a fruska, és tényleg szerelmes?

David már ott szobrozott a megállóban.

– Azt hittem, nem jössz – nézett a lányra szemrehányóan.

– Miért ne jöttem volna? Jó az idő, jó a program, a pasi se rossz! – vigyorgott Lotte.

David nyakig pirult. Lehet, hogy tovább is, csak az nem látszott. Lotte örömmel konstatálta, hogy hatással van a srácra! De öröme nem tartott sokáig!

– Jól felvágták a nyelved, hallod! Vigyázz, egyszer még magadat sérted meg vele! – vette apáskodóra a figurát David.

– Ó, bocsánat! Elnézést, hogy meg merészeltem szólalni a saját stílusomban! Vegyek talán illemórákat, hogy szabatosabban és kulturáltabban tudjam kifejezni magam? Még senkitől nem hallottam, hogy egy repülőtérre csak illem-vizsgával engedtek volna be! – dühöngött és már azon gondolkozott, hogy hazamegy, amikor megérkezett a busz.

Vasárnap lévén, jóval kevesebben voltak rajta, mint előző nap. A hátsó ajtóhoz álltak, élvezték a nagy melegben a langyos huzatot. Lotte elfelejtette összekötni a haját, így az, állandóan az arca előtt kavargott. Végre David megelégelte és hátrafogta a kezével. De a makrancos tincsek minduntalan kiszabadultak az ujjai közül, így újra és újra kénytelen volt végigsimítani a lány arcát, nyakát, újabb és újabb szökött hajszálak után kutatva. Lottét sosem tapasztalt érzések járták át. Borzongott. Remegett a lába. A szíve majd’ kiugrott a helyéről. Izzadt a tenyere. Behunyta a szemét, mert félt, hogy a tekintete elárulja azt az érzelmi zűrzavart, ami benne tombolt.

– Hé, jó lenne, ha megmozdítanád azt a csinos kis hátsódat, mielőtt még egy kört megyünk a busszal! – rángatta vissza a valóságba David. – Ébresztő, hétalvó! Az éjszaka való az alvásra, nem a fényes nappal!

– Ide figyelj! Ha meggebedsz, akkor sem hozol ki a sodromból, világos? Kevés vagy te ahhoz! – replikázott Lotte, szinte azonnal.

Ha lett volna annyi esze, hogy ezt az utolsó mondatot nem teszi hozzá, akkor biztosan elmaradt volna az aznapi nagyjelenet a buszmegállóban.

Davidet – látszólag – felbőszítette a megjegyzés. Az utolsó lépcsőfokról lelépve visszafordult, de nem azért, hogy segítsen Lottének leszállni a buszról, hanem azért, hogy a vállára kapja, mint egy krumplis-zsákot, és kiporolja az egyébként csinos fenekét. Lotte tehetetlenül kapálózott.

– Azonnal tegyél le! Hallod? Visszavonok mindent, csak tegyél már le! – visongott, mint egy kismalac.

Arra azonban egyiken sem voltak felkészülve, ami ezután történt. Lottének még csak az egyik lába ért földet, amikor megállt előttük egy nyolc év körüli kiskölyök, végigmérte kipirult arcukat, majd megszólalt.

– Akartok kefélni? Kölcsönadom a kéglit, az őseim nincsenek otthon! Egy kiló egy órára!

Se köpni, se nyelni nem tudtak a meglepetéstől!

– Nope! Köszi, kibírjuk, míg hazaérünk! – mondta

elfúló hangon David. – De azért rendes tőled, hogy felajánlottad.

– Én csak jót akartam, haver! Az apám mondta, hogy nincs rosszabb egy kielégítetlen nőnél! – húzta fel a vállát a kis taknyos.

– Speciel engem most az is kielégítene, ha abba tudnám hagyni a röhögést – mondta a könnyeit törölgetve és a zavarát leplezve, Lotte.

Negyedik fejezet

A hazug embert tényleg utolérik…

de addig még sok minden történik!

Végre elindultak a reptérre. Ideje is volt, mert tisztes nézősereg gyűlt össze körülöttük. Már legalább öt perce gyalogoltak, és még egyikük sem szólalt meg. David lopva Lotte arcát figyelte. Megpróbálta kitalálni a lány gondolatait. Fejlett, nőies alakja szöges ellentétben állt a szinte fékezhetetlen csitri-stílusával. Mintha csak a húgát látta-hallotta volna! Ő volt ilyen tizenhat-tizenhét évesen, amikor kívül már nő volt, de belül még gyerek. David tekintete tovább vándorolt a lány karcsú nyakára, feszes, formás melleire, vékony derekára, lehetetlenül apró lábaira, amik a tornacipőben még kisebbnek tűntek. Kedvére való volt a látvány. Saját maga is meglepődött, hogy nem zavarta a köztük lévő, látható korkülönbség.

David megtorpant. Uramisten! Lehet, hogy még kiskorú?!

– Mi a gond? – nézett rá Lotte.

– Semmi, csak kérdeznem kell valamit. Ne értsd félre, de tudnom kell, hogy betöltötted-e már a tizennyolcat? Mert addig, csak szülői engedéllyel próbálhatsz ki bármit a reptéren – füllentett David.

Illetve csak félig füllentett, mert ez igaz volt, de ő

nem kifejezetten ezért akarta tudni, hogy hány éves a lány. Lotte viszont dühös lett. Veszélyben volt a terve. Ismét! Érezte, hogy David megingott. Nem tudta, hogy kockáztasson vagy legyen őszinte? A kockáztatás mellett döntött. Ha kiderül, hogy még a tizenhatot is csak két hónap múlva tölti be, legfeljebb átmeneti amnéziára fogja, vagy a már jól bevált módon átmegy támadásba, hogy David értette félre az életkorát. Vágott egy fintort, és most csak ennyit mondott:

– Chill! Liliomtiprástól már nem kell félned!

David mindenkinek úgy mutatta be Lottét, mint a barátnőjét. Senki nem talált kivetnivalót a dologban. Megszokták már, hogy időnként valaki mellett feltűnt egy-egy lány, aki felnézett rájuk a szent őrületük miatt, aztán az esetek nagytöbbségében, ugyanezért, el is tűnt. Talán egy-kettő az, aki hosszabb ideig bírta a reptéri hétvégéket, azt, hogy ilyenkor be kellett érniük a másodhegedűs szerepével.

A fiú otthonosan mozgott a társaságban, az idősebb ernyősök is haverként kezelték. Lotte – ezáltal – szinte azonnal az érdeklődés középpontjába került. Egy magas, szőkés-vöröses hajú férfi, akit társai csak Rozsdásnak szólítottak, szakértő szemmel járta körbe a lányt.

– Te, David, nem gondolod, hogy túl jó neked ez a nő? Figyelj rám, szépségem! – fogta meg Lotte karját. – Nagyon vigyázz, mert ez a fiú veszélyes! Én ismerem, csak meg akar kefélni, hidd el!

Lotte egy szempillantás alatt formába lendült.

– Cringe! Ezzel a figyelmeztetéssel már elkéstél!

Körös-körül nevetés hallatszott. Csak David pirult el, Lottének a szeme sem rebbent. Egyébként is mesteri szinten tudott hazudni. Bár ő ezt tagadta, és mindig azzal védekezett, hogy nem hazudott, csak nem mondta meg az igazat.

– Rozsdás, ez nem jött be! – mondta harsányan nevetve egy másik, kicsit kopaszodó, de nagyon sármos hapsi.

Többen észrevétlenül közelebb húzódtak, várva a folytatást. Lotte a szeme sarkából látta, hogy Davidnek jól láthatóan dagadtak a keblei, hiszen a férfiak egyértelmű sóvárgással néztek rá. Nem volt nehéz kitalálni, hogy lesz még némi meglepetésben része!

Egy idősebb férfi kászálódott le egy fura, piros-fehér kockás autóról, és indult el feléjük.

– Na mi van? Szereltek, vagy szereltek? Ne a lánnyal foglalkozzatok, a szemetek a cuccon legyen! A lányon majd én tartom rajta a szemem!

– Vigyázz, nehogy az Apu a kezét is rajtad akarja tartani! – mondta egy újabb hang, akit már nem is tudott beazonosítani a lány, a rengeteg név, illetve becenév közül.

– És akkor mi van? Irigykedsz talán!? – kérdezte kihívóan Lotte. – Tudod, ez nem kopik! Jut is, marad is! – riszálta meg a fenekét, ezzel frenetikus hatást váltva ki az ejtőernyősökből.

Többen elismerően nevettek, tetszett nekik a lány vagánysága. Az, hogy értette a viccet, nem vette komolyan a megjegyzéseket, és ugyanolyan könnyedén vágott vissza, mint ahogy ők incselkedtek vele.

Egyikük meg is jegyezte.

– Drágám, ha igazi férfira lesz szükséged, csak egy szavadba kerül, és rohanok hozzád!

– Ebből csak azt nem értem, hogy ha igazi férfit akarok, akkor miért neked szóljak? – dobta vissza

rögtön a labdát Lotte nevetve.

Fantasztikusan érezte magát! Nőnek! Ezek a pasik nem tapogatták, nem suttogtak a fülébe obszcén szavakat! Egyszerűen csak élvezték a társaságát. Elfogadták őt. Olyannak, amilyen!

Az Apunak szólított férfi átkarolta a derekát, és kedves erőszakossággal a piros-fehér kockás autó felé vezette.

– Mit is mondtál, mi a neved?

– Lotte. Téged miért hívnak Apunak?

– Rám ragadt. Némelyik srác, tényleg a fiam lehetne. Repültél már, Lotte?

– Még nem. Soha.

– És szeretnél?

– Hát persze! Különben miért lennék itt?

– Például azért, mert David barátnője vagy, ha jól láttam. Jól láttam?

– Számít?

– Igazad van, ez a ti dolgotok. Számomra mindaddig lényegtelen, amíg David higgadt és józan marad. A következő gépet én viszem fel, te meg elüldögélsz majd a másodpilóta helyén – váltott témát a férfi.

– Oké, és nagyon köszönöm!

– Ne köszönd! Ez a legkevesebb! – ezzel visszakísérte Lottét a srácokhoz, kezet csókolt neki, rákacsintott. – Uraim, meg lehet pukkadni! A lány az enyém! Nekem ígérte magát! Készülj, édes, ezeket a pupákokat kidobáljuk háromezerről, aztán miénk a végtelen kék ég!

A lány, tekintetével Davidet kereste. Ő kérdőn nézett rá. Miután falánk tekintetek kísérték minden lépését, Lotte enyhén riszálta a fenekét, majd Davidhez érve lábujjhegyre állt, nyújtózott kicsit, hogy puszit

adhasson neki.

– Hogy érzed magad? Látom, sikered van! – jegyezte meg a fiú, némi éllel a hangjában.

– Tuff ez az egész! Apu meghívott repülni.

– Mindenkinek elcsavartad a fejét.

– Mindenkinek? – kérdezte a lány, miközben úgy nézett végig a fiún, hogy annak beleborsódzott a háta.

– Igen, mindenkinek – felelte halkan.

David rettentően kívánta Lottét, azt, hogy megérinthesse. Két kezébe fogta az arcát, a szeméből próbálta kiolvasni a választ. Nem mert hinni saját magának; a lány szemében biztatást, sőt, sürgetést látott. Szinte sistergett köztük a levegő. Mégsem merte megcsókolni. Épp csak megérintette az ajkát. Félt attól, hogy félreért valamit. Hiszen még azt sem tudta, hogy valójában hány éves! Egyáltalán nem volt biztos abban, hogy amit legszívesebben tenne, az nem liliomtiprás-e. Az ösztönei mást súgtak! Óvatosságra intették.

– Szerelni! – jött az utasítás.

– Bocs, de össze kell szednem a cuccaimat. Odakísérhetsz a géphez – mondta kicsit megkönnyebbülve David.

– Megtiszteltetésnek veszem, uram! – felelte elégedett mosollyal Lotte és közben pajzán gondolatok cikáztak a fejében.

Most már nem csak sejtette, határozottan tudta, hogy egy kincset talált. A fiú romantikus, nem hülye és jól is néz ki. Kitűnő bevezetés lesz belőle Alex előtt.

Alex! A fene egye meg, hogy amikor végre jól érzi magát, akkor tuti, hogy eszébe jut a pasi! De most csak azért sem hagyja elrontani a kedvét!

Kézenfogva sétáltak oda a géphez. Hátuk mögött tovább hülyéskedtek a srácok, egymást és őket ugratták.

– Te, David, nem félsz Apuval kettesben hagyni a lányt? Tudod milyen! Ahogy mi kiugrunk a gépből, rögtön bekapcsolja a robotpilótát, aztán ki tudja, mi történik majd köztük!

– Arra gondoltál-e, David, hogy ha Apu kezelésbe veszi a barátnődet, akkor el is búcsúzhatsz tőle?!

Volt, aki csak annyit kérdezett:

– Mondd, fiam, nem félted ezt a zsenge nőt?

David mosolyogva, türelmesen végighallgatott mindenkit és csak utána válaszolt.

– Én azt hiszem, inkább Apuért kellene izgulnotok!

Erre megint mindenki nevetni kezdett.

Lottének olyan érzése támadt, mintha valami mesébe csöppent volna. Mindig sok barátja volt, de csak most először érezte úgy, hogy tartozik is valahová. Nem hitte, hogy létezik ez az érzés! Mint ahogy nem hitte volna azt sem, hogy vadidegen emberek között, első alkalommal úgy érzi majd magát, mintha ezeréves barátok lennének. Némelyiknek még a nevére sem emlékezett, de máris feltétel nélkül a barátjának tekintett, mindenkit. Beszálltak a gépbe. David előrekísérte, megvárta, míg beült a másodpilóta helyére. Gyorsan egy puszit nyomott az orra hegyére.

– Jó repülést! Remélem, nagyon fog tetszeni!

– Te csak törődj a magad dolgával, fiam! Lottével majd én foglalkozom!

– Oké, Apu! – ment nevetve a helyére a gépben.

David leült a többiek közé. A gépben két oldalt voltak ülések, olyan fapadosnak látszottak. Apu közben lelkesen magyarázott a lánynak.

– Tedd fel a fülhallgatót, mert akkora lesz a zaj, hogy nem fogod hallani, amikor mondok valamit! Hallasz engem?

– Igen, tökéletesen! – válaszolta a Lotte.

– Elfelejtettem mondani, hogy ha megnyomod azt a gombot, akkor én is hallom, amit te mondasz! Most próbáld ki!