Proló'gus

Kedves olvasó!

A remeték és a szerzetesrendek jelenléte nemcsak Magyarország területén, az akkori Pannóniában, de sok más helyen is egyidős a kereszténységgel. Dombos-hegyes vidéken vagy völgyekben, források közelében, kis csoportokban telepedtek le, eleinte még alapítás nélkül, ám a földesurak tudtával. Később – a remetetelepek szerzetesrenddé alakulva – már egy-egy megyés püspök joghatósága alá tartoztak.

A pálos rend alapítására Boldog Özséb esztergomi kanonok – illetve több perjel és remete a veszprémi egyházmegyéből – IV. Orbán pápához fordult: engedélyezze részükre az ágostoni regulát.

1263-ban a pápa megbízta Pál veszprémi püspököt azzal, ha a remeték ellátását jónak találja, akkor tegye szabaddá nekik a regula követését. Ezután sorra alakultak a pálos kolostorok, nemcsak Pannóniában, hanem szerte az országban, sőt Erdélyben is.

1308-ban, további iratban Gentilis bíboros, V. Kelemen pápa követe engedélyezte nekik Hippói Szent Ágoston regulája szerint megszervezni az életüket, ám ekkor még keresztúri barátoknak nevezte őket. De ahogy telt az idő, a pálos név dominált (Ordo Fratrum Sancti Pauli Primi Eremitae, azaz Szent Pál Első Remete Szerzeteseinek Rendje).

1328-ban kapták az első pápai kiváltságlevelet Károly Róbert kérésére, amikor XXII. János pápa hivatalosan is beiktatta Hippói Szent Ágoston reguláját. VI. Kelemen pápa pedig 1352-ben megengedte a pálosoknak a monostoraikhoz tartozó családokat és a világiakat gyóntatni.

Nem ez a szerzetesközösség volt az első Magyarországon, hiszen más alapítású kolostorok már előbb léteztek itt, mindegyikük pápai fennhatóság alá tartozott. A XIII. században már száznál több klastrom is állt. A legtöbb szerzetes a bencés rendbe tartozott. Monostori iskolák, okmányhitelesítő helyek és ereklyeőrző zárdák épültek. Több rend között még átjárást is biztosították, ha a földesúri vagy a pápai érdek úgy kívánta.

Itt kerül a figyelmünk középpontjába a vértesszentkereszti apátság, amit a bencések elhagytak az 1470-es évekre, így Mátyás király azt kéri IV. Sixtus pápától, adja át a kolostort a dominikánusoknak. Elindul egyfajta kohézió, és a szerzetesrendek tagsága is átszerveződik. A történetünk idejében néhány apáca és barát él ezen a helyen.

A könyv két főhőse, a Szabó testvérek szintén szerzetesek, akik még ifjúkorukban kerültek Erdélyből Pannónia vidékére. A történet érdekessége, hogy az idősebb fiú, Gergely és Magyarország királya, Mátyás is 1443. február 23-án Kolozsvárott, ugyanabban a templom melletti utcában született. Azonban – a királlyal ellentétben – a kis Gergő és aztán a nála tíz évvel fiatalabb húga, Borka nem osztozik úri sorson. Miután aranyműves szüleik korán meghaltak, az anyai nagybátyjuk az elárvult testvérpárt egy szerzetesrendhez adta, így kerültek Vértesszentkeresztre. Sokat tanulnak a dominikánus barátok és apácák között: írást, olvasást, gyógyítást, meg a regulát, ami a szentélet felé tereli őket. Ettől függetlenül nyitott szemmel járnak, és a kor szelleme szerint megvan a saját véleményük a világról.

1478-at írunk, és Gergely betölti a harmincötöt, Borka pedig már huszonöt éves. Azt remélik, örökké egy kolostorban élnek majd együtt, a frátert azonban elszólítja a munka.

Kinizsi Pál ugyanebben az évben pálosokat telepít Vázsonyba, ami kétnapi járásra van Vértesszentkereszttől. A rend oda kerülése emeli az éppen mezővárosi okiratot kapó település tekintélyét. A püspök ebbe a kolostorba küldeti Gergelyt, hogy segítsen a pálosoknak.

Majd’ megszakad a testvérpár szíve, de megfogadják: levélben tartják a kapcsolatot, amelyben nem csak szeretetüket, hanem a velük történő mindennapi eseményeket, érdekességeket is megosztják egymással.

Gergelyt a következő évben hadjáratra viszik, Mátyás seregének kísérőjeként. A levelek ettől függetlenül nap mint nap íródnak – hol Borkáé, hol Gergelyé…

Szent Ágoston elhívása szerint – bár ez nem regula, de –: vedd és olvasd!

Barátsággal:

Goran Episcopus

Szentek kis hibá'val

Levelek Mátyás király korából

Kedves kishúgom!

Szerencsésen megérkeztem második nap estére Vázsonyba. Még jó, hogy nyár van, így a nap világította hosszan az utamat, igaz, melegítette is tisztességesen. Szerencsére az erdőben vezető úton volt árnyék bőven. Tiszta vizű patakot ugrottam át néhány helyen, de a kulacsomba is került onnan víz. Még aznap este megismerkedtem a Kinizsi úr futárjával, aki ezt a levelet eljuttatja hozzád. Megígérte, ha minden jól megy, hetenként, a futárszolgálata során viszi a leveleim is néked. Most nem írok többet, mert üstöllést indul.

Küldöm szeretetölelésem:

Gergely

***

Kedves bátyámuram!

Sokat rimánkodtam az Úrhoz, találjon téged levelem egészségben és bőségben. Örömmel olvastam, hogy utadon jó szerencsével jársz. Legyen így, a mi Istenünk adjon nektek biztonságos utazást. Itt minálunk a vecsernye utánra maradt e betűvetésem, de amíg a gyertyám világít, nincs gondom az írással. Buzgóságos napra ébredtünk, mert holnap érkezik hozzánk egy novícia, így már nem én leszek a legifjabb itten. Reám lesz bízva a sorsa az első napokban, amíg meg nem szokik. Még egy kis levendulás medaliont is készítettem a fogadására, benne egy néki szánt igével a Szentírásból. Jómagam sem szűkölködöm, mind Urunk adományaiban, mind szorgalomban bővelkedem.

Ám most a szoror anyánk, Eulália Zsuzsánna az ő jobbkezével, Valéria nővérrel körbejárja körletünket, hogy elmondjuk az esti imát és nyugovóra térjünk. Így levelemet hő szeretettel zárom, fogadd ölelésemet:

testvérhúgod,

Borka

***

Drága húgom, Borka!

Nagyon megörültem levelednek. Itt az új apátságban még minden a feje tetején áll. Az, hogy olvasom soraid, nekem a boldogság. Az itteni szerzetesrendi testvérek mind maguknak való emberek. Csak a közös imák és az étkezések tartják most még össze ezt a közösséget. Nem is tudom, kivel oszthatom meg a gondolataim, mert mindenki a renden belüli posztokra áhítozik. Nekem olyan mindegy, ki mit csinál, mert úgyis csak a kódexek másolása és az írogatás a dolgom. Állítólag Kinizsi uramnak majd kell egy írástudó, mert az előző íródeákját megölte egy török rab, miközben kiszabadult a börtönéből. Tudod, van itt kegyetlenség, de a jó Isten vigyáz mindannyiunkra. A török rabokat meg, úgy tudom, azért tartja az uraság, mert magas váltságdíjat remél értük. Állítólag az apátság építését is ilyen váltságdíjakból fizeti. Meg hát béjött ide ez az új módi. Azért, amiért azt a sok szép kódexet készítik Mátyás királynál, így Kinizsi uram azt gondolja, majd az apátságában is lesz egy-két szép példány. Ezért hát van itt papír bőven, és tudok neked írni minden héten, ha szívesen várod az írásaimat. Tudod, a családból már csak mi ketten maradtunk, és a távolságot a leveleink fogják áthidalni. Persze, ha tudok, majd személyesen tiszteletemet teszem nálad, vagy szívesen veszem, ha te látogatsz meg engem. Mivel indul a futár, zárom a levelem, és küldöm szeretetölelésem.

Az Isten áldjon meg:

Gergely

Szeretett testvérem, Borka!

Kicsit aggódok, mert a futár nem látott visszafelé, és remélem, nem vagy beteg. Ezt a kis levelem most egy gyalult fazsindelyre írom, mert a papiros fogyóban az apátságnál. Megpróbálkoztunk a papírgyártással, de ahhoz egy különleges szita is kellene, Az meg nincs. Így vagy túl lukacsosra, vagy esmeg túl vékonyra és egyenetlenre sikerülnek a lapok. Szerencsémre van itt egy stósz kidobott fazsindely, amit levelezésre tudok használni, csak kicsit meg kellett húzni gyaluval, hogy vékonyabb és tisztább legyen. Küldök neked a futárral is néhányat, hátha rajzolgatni támad kedved, vagy levelet írni lesz rá érkezésed. Várom mielőbbi válaszod.

Szerető bátyád,

Gergely

***

Drága bátyámuram!

Sietve írok, ne aggódj érettem nagyon. Nem betegség, Istennek hála, ami időmtől elragadott, hanem az új leány, aki a Veronika Mária nevet kapta a keresztségben, bizony bőven ad tennivalót nekem. Én lettem az ő felvigyázója, minthogy a szoror mondani szokta: igen sok buzgóság szorult belém, ezért engem lefoglalni igyekszik. A novícia egyébiránt igen nemes lélek lehet, mert nem illik kérdezni, honnan való, sem hosszan beszélni véle. Jómagam is csak munkát adhatok a kezébe, és tanítgatom kézművességre két imádság vagy élelem között.

Hálásan köszönöm neked az ajándékodat, bár nem tarthatom meg. A szoror megtalálta nálam őket, és azonnal be kellett néki szolgáltatnom mindet Urunk kegyelméért és a kolostor szolgálatára. Azért egyet bedugtam a fekhelyem és a fal közé, leplezve, aztán mostan (a vecsernye és az esti ima között) arra írom gyors levelemet. Reménykedem benne, hogy téged is Urunk irgalmában talál,

szeretettel ölel húgod:

Borka

***

Kedves kishúgom!

Köszönöm, hogy futárfordultával tudtál írni. Kicsit mindig aggódom érted, mert már csak te maradtál nekem a mi családunkból. Arra gondolok, milyen gyorsan elteltek a kolozsvári évek, és a jó Isten által utat mutatva hogyan vetődtünk el ide, a Dunántúlra. Mindennek bizonysággal megvan az oka, és a sorsunk valahol le van írva, csak mi türelmetlenek vagyunk, és sokszor nem azt a jövőt képzeljük magunknak, amivel megáldott bennünket a sors. Nem nagy távolságra vagy tőlem, de ez nekem mégis olyan, mintha a földkerekség vagy -síkság másik oldalán lennél.

Hozzám is eljutottak azok a tanok, hogy a természet lágy öle az kerek, és nem lapos, ahogy régebben beszéltek róla. Persze, hagyom ezeket az istenkáromló eszméket, és odafigyelek, mit írok, mert ki tudja, olvassa-e más a gondolataim. Tudod, azt nem bánom, ha te olvasod vagy az angyalok látnak a fejembe, de az bajjal járna, ha egy inkvizítorféle valamit félreértene. Odalenne akkor a szerzetesi munkám. Pedig azért tanultam írni és olvasni, hogy műveljem a gondolatok és a szavak rögzítésének mesterségét.

Van egy jó hírem is. Budáról nagy papírszállítmány érkezett, és most bőven el vagyunk látva vele. De érkezett még két üres bőrkötésű kódexforma, amit vélhetően majd velünk akarnak szép míves betűkkel megtöltetni. Szeretnék még sokat írni, de a futár sürget, és Kinizsihez is be kell mennem a várba valamit felolvasni. Kérlek, figyelj az egészségedre!

Szeretettel ölel bátyád,

Gergely

***

Szeretett bátyámuram!

Hálát adok a mi Krisztus urunknak, hogy megtartja egészségben a szolgálóleányát, mert a kolostorunkban jóféle füvekből és szőlő nedvéből készítünk életserkentő elixírt magunknak. Ebből veszek magamhoz minden pitymallatkor egy-egy kalánnal, és messzire űzi a kórságok minden démonát. Reménylem, néked is juttat az Isten kertje ilyen gyógyitalt, úgy-e? Amerre a te utad vitt, ott most bizonnyal igen hideg van, aggódik szívem az én testvérem jólétéért.

Te vagy egyetlen bátyámuram, akinek leírhatom, mi történt a mai nap velem. Bizony nehéz dolgom van az új novíciával, aki az én gondomra vagyon bízva. Bár én teljességgel odaszánom magam az ő lelki üdvéért és hogy a megszokását itt jobbíthassam, de ma a szorornál bepanaszolt engem. Nem tettem egyebet, mint elkonfiskáltam azt a fülönfüggőt, amit a vánkosa alá akart rejteni. Hiszen amúgy sem tarthat ily dolgot magánál Krisztus urunknak egy menyasszonya sem. Mert mit mond az Írás? Fülünknek legszebb ékessége az Isten Igéje legyen. Az estve oda szándékoztam adni Eulália főnővérnek a függőt, de Veronika nem átallotta azt állítani, hogy én azt elloptam. Ne haragudj reám, amiért ezzel traktállak, de igen megkönnyebbült a szívem, amint leírhattam… A mi Urunk könyörüljön rajtam érte!

Sebtiben le is zárom a levelemet, mert hallom, vendég jött a kolostorba: a hírnök, aki a leveleket elvivendő. Légy áldott és fogadd szeretetteli ölelésem:

jó húgod

(aki sosem lopna semmit, nemhogy függőt, lelkemet lássa az Istenünk),

Borka

***

Kedves drága kishúgom!

Ne lepődj meg, hogy megint gyalult fazsindelyre írom a levelem. A főapát elzárta a papírt, és csak egyenként adagolja a szerzetesi munkához. A kódexből meg nem tudok kitépni lapot, mert az olyan, mintha megszentségteleníteném az írás művészetét. Így maradt a fazsindely a levelezésre. Aprócska betűkkel elég sokat rá lehet róni, főleg, ha mind a két oldalára írok.

Itt a tintával is fukarul bánnak, de ezzel rajtam nem fognak ki, hiszen van erre egy különleges bokor, aminek a bogyóját begyűjtöttem, és mint látod, ezt használva nem is fakul meg az írás, pedig a faanyag igen el tudja szívni a tinta nedvességtartalmát. Elnézésedet kérem, ha egy-egy betű olyan furcsán van írva, de gyertya mellett, a sötétben írom levelem.

Visszakanyarodva a főapátra, biztos valami üzelmet folytat a kolostor eszközeivel, azért nem enged mindenkit a raktárba. Pedig van itt támogatás bőven, hiszen Kinizsi urunk sok török fogoly visszaváltásából tetemes összeget ad a mi működésünkre. Nekem is azért kellett az urasághoz mennem, mert egy fogolykiváltó levelezést kellett felolvasnom, és utána megírnom helyben a választ, amit Kinizsi diktált. Hiába nem tudnak ezek az urak írni és olvasni, azért megvan a magukhoz való eszük. Furfangosak és harciasak. Mikor mentem be a várba, akkor is ott verték egymást valami karókkal. Lehet, azzal helyettesítették a kardot.

Írtad nekem, van egy jó főzet, amivel tudod magad kúrálni ebben a hidegebb időben. Ha tudsz, küldjél belőle. Ha nem tudsz küldeni, akkor írd meg a receptjét nekem, és megpróbálom elkészíteni.

Megvádoltatásod szerintem a sors figyelmeztetése. Hagyd azt a novíciát, és kérd, helyezzék másik szobába. Mindannyian Isten gyermekei vagyunk, de tudod, sok embertársunk csak látszatában vallásos. Vannak, akik olyan képet mutatnak magukról, amit elvár tőlük a hívő világ, de belül nem azok. Az a novícia is csak képmutató lehet. Amikor más bűne miatt neked kell vezekelned, ez vélhetően Isten akarata, hogy alázatosabbá formáljon. De az alázatosságnak sem szabad megalázónak lennie.

Jelenleg egészségbelileg nálam minden rendben. Igaz, éjjel már hidegek a cellák itt a kolostorban, de sokszor az étkezőben, a kandalló közelében felejtem magam, és ott olvasom a Szentírást. Így is szoktam elaludni, Isten Igéjét olvasva. Istennel alszom és kelek, és ő gondoskodik rólam. Gondolj arra, hogy ez a gondoskodás. Még ha nehéz is érzékelni, az Úr a lelkedről gondoskodik, és nem a testről. Ha a lélek erős, a test is az lesz általa. A szeretet pediglen, amit itt küldök a levelemben, erősítsen meg a hitedben és a szeretetedben. Amint tudok, megint írok, és öleléssel várom válaszod.

Szerető testvéred,

Gergely

***

Drága testvérbátyám!