A fordítás az alábbi kiadás alapján készült:

Lundy Bancroft: When Dad Hurts Mom: Helping Your Children Heal the Wounds of Witnessing Abuse

The Berkley Publishing Group, Published by the Penguin Group,

New York, 2004

Jelen mű magyar nyelvű kiadása a NANE Nők a Nőkért Együtt az Erőszak Ellen Egyesülettel együttműködésben valósult meg.

Fordította: Cserháti Éva

A kiadás a budapesti Svájci Nagykövetség , az IKEA és magánadományok támogatásával készült.

Copyright © 2004 by Lundy Bancroft

Hungarian translation © Cserháti Éva, 2023

Hungarian edition © Gabo Könyvkiadó, 2023

Minden jog fenntartva. A könyv bármely részletének közléséhez a kiadó előzetes hozzájárulása szükséges.

Kiadja a Gabo Könyvkiadó

Felelős kiadó: Földes Tamás

Felelős szerkesztő: Solymosi Éva

Borítóterv: Szabó Vince

Tördelő: Galambos Anita

Korrektor: Wéber Krisztina

ISBN 978-963-566-615-7

gabo.hu

facebook.com/GABOKIADO

instagram.com/gabo_kiado

Elektronikus verzió v1.0

Tartalom

Köszönetnyilvánítás

Előszó

Első fejezet

Partnerbántalmazás gyerekszemmel és gyerekfüllel

I. RÉSZ

A bántalmazó férfi és a gyerekeid

Második fejezet

A bántalmazó gondolkodásmód és a gyerekek

Harmadik fejezet

Milyen szülő a bántalmazó férfi?

Negyedik fejezet

Gyermeked belső világának megértése

Ötödik fejezet

Hogyan védd meg gyerekeid személyes határait?

II. RÉSZ

A bántalmazó férfi és a családi dinamika

Hatodik fejezet

Az Abbott család hétvégéje

Hetedik fejezet

Hogyan védd meg anyai szereped?

Nyolcadik fejezet

Hogyan őrizd meg családod egészséges működését?

Kilencedik fejezet

Menni vagy nem menni?

Tizedik fejezet

Hogyan tárgyalj a gyermekvédelemmel?

III. RÉSZ

A bántalmazó férfi és a gyerekek a szakítás után

Tizenegyedik fejezet

Mit jelent a szakítás és a válás a gyerekeidnek?

Tizenkettedik fejezet

Milyen szülő a bántalmazó férfi válás után?

Tizenharmadik fejezet

Hogyan igazodj el a bíróságon?

IV. RÉSZ

A gyerekek felépülése

Tizennegyedik fejezet

Hogyan segítsd a gyerekeidet a gyógyulásban?

Tizenötödik fejezet

Hogyan erősítsd meg gyerekeidet?

Tizenhatodik fejezet

Hogyan állítsd meg a bántalmazás körforgását?

Függelék

Hasznos olvasmányok

A GABO Kiadó e-könyveiről

Ha tetszett a könyv, olvassa el ezt is

Carlene-nek, Jaynek és Karen B.-nek,
akik végigkísértek utamon

Köszönetnyilvánítás

Jelen munkára is igaz, ami az előző könyvemre – Mi jár a bántalmazó fejében?{1} –, hogy a legnagyobb köszönet Carole Sousát illeti, aki tanárom és mentorom. Tőle tanultam meg, hogyan kutassam és értelmezzem, milyen hatással van a gyerekekre, ha anyjukat bántalmazzák. Tizenöt évvel ezelőtt kerültem először munkakapcsolatba Carole-lal, aki azóta is fáradhatatlan szószólója a bántalmazott nők és gyerekeik ügyének. Nem tudom eléggé megköszönni mindazt, amit tőle tanultam, és amelynek nagy része megtalálható ebben a könyvben. Carole átnézte a kéziratot, és olyan megjegyzésekkel egészítette ki, melyek növelték a szöveg minőségét.

Szeretnék köszönetet mondani azoknak a bántalmazott anyáknak, akik javaslatokkal látták el a kéziratot: köszönöm, M.-B. R., R. G. és M. P. Ezek a nők bepillantást nyújtottak nekem abba, mely szülői és jogi stratégiák működtek számukra, és melyek nem, és ezzel lehetővé tették, hogy a könyvet valós élettapasztalatokra alapozzam. Visszajelzéseik abban is segítettek, hogy arra törekedjek, a könyv stílusa és tartalma olyan tájékoztatást és támogatást nyújtson, amely a gyakorlatban leginkább használható, és hozzájárul a bántalmazott anyák és gyerekeik gyógyulásához és felépüléséhez.

Fontos kiegészítéseket és segítséget nyújtott a könyvhöz Joan Zorza, Susan Schechter, Ann Brickson és Mo Hannah. Anélkül, hogy egyenként megnevezném őket, újra meg szeretném köszönni mindazok évek óta tartó támogatását, akiket megemlítettem a Mi jár a bántalmazó fejében? című könyvemben. Szeretném kifejezni mély hálámat a bántalmazókkal foglalkozó Emerge Programnak, melynek keretében képzést és tudást kaptam a bántalmazásról.

Szeretném megköszönni ügynököm, Wendy Sherman lankadatlan bátorítását és támogatását írói terveim megvalósításában, és azt, hogy jó helyet talált ennek a könyvnek. A mű sajtósa, Gail Leondar-Wright nagyszerű munkájának köszönhetően a könyv széles nyilvánosságot kapott, elérve azokat a nőket, akiknek szüksége volt erre az információra. A Putnam Kiadónál sokan érdemlik köszönetemet: Debise Silvestro, Martha Busko, Beth Mellow és Gilda Squire (aki már kilépett).

Szeretnék köszönetet mondani a Ford Foundation és a Wellesley Centers for Women pénzügyi és logisztikai támogatásáért, amelyet ahhoz a kutatáshoz nyújtottak, melynek részese voltam, és amely a bántalmazott nők tapasztalatait dolgozta fel a szülői felügyeleti jog és a kapcsolattartás szabályozására irányuló perek kapcsán, valamint azt, hogy a bántalmazó férfiak hogyan használják a bíróságot arra, hogy továbbra is uralkodjanak a nő és a gyerekek felett.

A bántalmazás témájával általánosságban és a gyerekekkel kapcsolatban sokat segített Michelle Lambert, Jeff Edleson, Sandra Graham-Bermann, Betsy McAlister Groves, Kathleen Faller, Peter Jaffe, Anna Salter, Judith Herman{2} és Barbara Hart.

Mély hálával tartozom annak a három embernek, akiknek a könyv dedikációja szól, és sokaknak mindazért a szeretetért, figyelmességért és barátságért, amit tőlük kaptam. Köszönöm Amy Waldman, Dawn Faucher és Scott Laidlaw, valamint Carrie Cuthbert, Karen Johnston, Flip Rosenberry, Anita Raj, Steven Holmes, Joyce Zimmock, Jason Patrissi, Felice Wolfzahn, Lucy Garbus, Blake Walton és Caryn Markson.

Szeretném köszönetemet kifejezni Gillian Andrewsnak, aki elsőként javasolta egy olyan könyv elkészítését, amely széles közönségnek szól arról, milyen hatást gyakorolnak a bántalmazó férfiak a gyerekekre. Javaslata lassan nőtt a könyvvé, amelyet most a kezedben tartasz, és amely végül az anyák kézikönyve lett.

Mint mindig, úgy most is, legnagyobb köszönetem és csodálatom azokat a nőket és férfiakat illeti, akik teljes odaadással és minden energiájukkal azon vannak, hogy létrehozzanak és munkaerőt biztosítsanak bántalmazott nőknek szóló programoknak és képzéseknek, valamint azoknak a civil szervezeteknek, melyeknek célja, hogy egyszer véget érjen a nők és a gyerekek bántalmazása.

Előszó

Ez a könyv azoknak a nőknek szól, akik tartós bántalmazásnak vannak vagy voltak kitéve partnerük által, és akiket aggaszt az, hogyan hatnak és hatottak gyermekeikre az általuk látott vagy hallott események. A következő fejezetekben el fogom mondani, milyen érzelmi sérülést jelent a gyerekek számára, ha a bántalmazó által kialakított környezetben élnek, és azt is, hogyan segítheti az anya a gyerekek gyógyulását. Ez a könyv akkor is neked szól, ha a partnered önző, de uralkodó magatartása még nem éri el azt a szintet, amelyet te bántalmazónak neveznél. Nem az számít, hogy pontosan milyen címkét ragasztunk az egyes viselkedési formákra, hanem az, hogy hogyan segísünk a gyerekeknek sértetlenül túlélni, hogy tanúi voltak az anyát érő megvetésnek, gorombaságnak vagy erőszaknak.

Számos olvasóm nem bántalmazott anya, hanem aggódó barát, rokon vagy szakember, aki szeretné megtalálni a módját, hogyan segítsen a nőn, mert nyugtalanítja a gyerekek sorsa. A következő oldalakon ezek az olvasók is bepillantást nyerhetnek abba, milyen kihívásokkal kell a nőnek megküzdenie, és hogyan tud a leghatékonyabban a segítségére lenni és támogató körének tagjává válni. A könyv azt is megtanítja, hogyan lehet a gyerekekkel közvetlen kapcsolatot kialakítani, amely ellensúlyozza a bántalmazó férfi nyújtotta egészségtelen viselkedési mintákat, és hogyan lehet teret adni a gyerekeknek, hogy megoszthassák érzelmeiket és az általuk megélteket.

Csak a 14. és a 15. fejezet szól kimondottan a gyógyulásról, de a könyv végig tele van gyakorlati tanácsokkal azzal kapcsolatban, hogyan segíthetsz a gyerekeidnek, és a fejezetek többsége stratégiák gyűjteményével zárul Mit tehetek én? címmel. Nemcsak arról fogsz sokat megtudni, hogy milyen nehézségekkel küzdenek a gyerekek, de a könyv végére számos gyakorlati lépést sajátítasz majd el, melyek segítségével családi életed kiegyensúlyozottabb és reménytelibb lesz.

A család napjainkban sokféle lehet. Amikor ebben a könyvben az apáról beszélek, akkor egyben utalok a nevelőapákra vagy élettársakra is. A bántalmazó személyről hímnemben beszélek, a bántalmazás célpontjáról pedig nőnemben, ugyan tisztában vagyok vele, hogy létezik olyan leszbikus anya, akit nőnemű partnere bántalmaz, és annak dinamikája nagyon hasonlít az ebben a könyvben leírtakhoz. Vannak olyan serdülőkorú lányok és fiatal nők, akik gyerekeiket úgy nevelik, hogy közben bántalmazást szenvednek el saját szüleiktől. Bármi is legyen a bántalmazás forrása az életedben, itt hasznos tanácsokat fogsz találni arra vonatkozóan, hogyan irányítsd és tedd jobbá a család életét. Azzal is tisztában vagyok, hogy létezik olyan nő, aki bántalmazóan viselkedik a férfival szemben, de ez a probléma lényegesen ritkábban fordul elő, és nagyon eltérő dinamikát feltételez, ezért ezt ebben a könyvben nem érintem.

Nagyon kényes folyamat javaslatokat kidolgozni nők számára arról, hogyan segítsenek gyermekeiknek. Ez részben az erős kulturális háttér miatt van így, amely meghatározza az egyén gyereknevelésre és arra vonatkozó hiedelmeit, hogy a gyerekek miként reagálnak, ha bántalmazásnak lesznek tanúi. Igyekeztem olyan fogalmakat és megközelítéseket javasolni, amelyek alkalmazhatóak számos kulturális háttér és környezet esetében, és amelyek lehetővé teszik, hogy az olvasó olyan értékeket tanítson meg gyermekének, melyek számára a legfontosabbak. Ugyanakkor a kultúrák nem alkotnak egységfrontot; nem egyszer jelentős feszültség van aközött, amit egy bizonyos rasszhoz vagy etnicitáshoz tartozó nő gondol arról, mi a legjobb a gyereknek, és aközött, amit ugyanahhoz a kultúrához tartozó férfi gondol róla. Ezek a különbségek élesebbé válhatnak, ha a férfi bántal-mazza a nőt. A könyv egyik célja, hogy a különböző háttérrel rendelkező nőket segítse abban, hogy hűek tudjanak maradni ahhoz, ami szerintük hosszú távon a gyerek javát szolgálja.

Tudom, hogy nyilvánvaló, de szeretném kihangsúlyozni, hogy a gyerekek szükséglete kortól függően igen különböző lehet, ahogy eltérő az is, milyen jellegzetes tüneteket okoz náluk, hogy bántalmazás tanúi. Ha minden egyes témát felbontottam volna korcsoport szerint, akkor ez a könyv túl hosszúra nyúlt volna ahhoz, hogy az anyák könnyen forgassák, és kénytelen lettem volna gyerekfejlődési tankönyvvé alakítani. Ha nem vagy biztos abban, hogy egyes megközelítések megfelelőek-e bizonyos korú gyerekeknek, és egy kis kísérletezés sem segít eldönteni a kérdést, akkor ajánlom, hogy keress fel egy gyerekszakértőt bántalmazott nőkkel foglalkozó szervezetnél. A könyv végén lévő függelékben pedig további szakirodalmat találsz.

Az elmúlt tizenhat évben nőket bántalmazó férfiak számára vezettem terápiát, főleg csoportosat. Munkám részeként mindig beszélek ügyfelem partnerével vagy volt partnerével, azzal a nővel, aki megtapasztalta a férfi bántalmazását és erőszakosságát. Célom, hogy arra biztassam a nőt, vegye fel a kapcsolatot egy olyan szervezettel, amely ellátást nyújt bántalmazott nők számára, és hogy valós képet kapjak ügyfelem problémájáról; sajnálatos módon a bántalmazó férfi nem a legmegbízhatóbb információforrás, ha saját bántalmazásának történetéről van szó, mert általában tagad és ferdít. Sokat dolgoztam gyermekelhelyezési szakértőként, gyermekbántalmazási nyomozóként és jogi tanácsadóként, ezért a történetek szakmai életem egyik vagy másik területéről származnak.

A könyv olvasása során fel fog tűnni, hogy nagyon vigyázok arra, ne a bántalmazott anyát hibáztassam a gyerekek nehézségeiért. Meggyőződésem, hogy a bántalmazó viselkedés és annak hatása a gyerekekre csak és kizárólag a bántalmazó felelőssége. Ugyanakkor azzal is tisztában vagyok, az anya az a személy, aki a leginkább alkalmas arra, hogy megértesse gyerekével a látottakat, segítse feldolgozni és begyógyítani a lelki sebeket, és hogy olyan életet teremtsen, amelyben nincsenek tartós bántalmazásnak és megfélemlítésnek kitéve. A gyerekeknek szüksége van az anya szerető támogatására, együttérzésére és vezetésére. Bármennyi kihívás elé is állít téged az élet, a gyerekeidnek szüksége van rá, hogy megóvd őket attól, hogy bántalmazás tanúi legyenek, és segíts nekik felépülni ebből a nehéz időszakból. Azért írtam ezt a könyvet, mert hiszek abban, hogy te és a hozzád hasonló anyák kétségbeesetten keresik a módját, hogy mindezt megtegyék, és azért, mert abban is hiszek, hogy neked sikerülni fog.

Első fejezet

Partnerbántalmazás gyerekszemmel és gyerekfüllel

Hallgasd, mit mondanak ezek az anyák:

„Csak engem gyötör, nem a gyerekeket, de később össze fognak omlani attól, amit tett. Lelkileg egyre rosszabbul vannak, én úgy látom.”

„A kamasz lányom megkérdezte: Miért tűröd el, hogy apa így bánjon veled? Én ezt soha el nem tűrném egy pasitól!”

„A fiamat már egy csomó óvodából kirakták, mert túl agresszív.”

„A férjem mindig azt mondja, belőlem sose lesz jó anya.”

„Az iskolában azt mondták, hogy gyógyszereznem kellene a gyerekeket, mert depressziót és figyelemzavart állapítottak meg náluk. Senki nem kérdezte meg, mi zajlik otthon, ami ennyire kikészíti őket.”

„A gyerekeim ki vannak borulva rám, mert elhagytam az apjukat. A volt férjem azt mondta nekik, hogy mindenfélét összehazudoztam a bántalmazásról, mert egy másik férfival akartam együtt lenni, és a gyerekek neki hisznek.”

„A fiam egyre inkább úgy viselkedik, mint az apja, mintha maga is bántalmazóvá vált volna.”

„A gyerekeim nem hallgatnak rám. Nem tudom otthagyni az apjukat, mert ha ő nincs, hogy fegyelmet tartson, akkor engem semmibe vesznek.”

A partnerük által tartósan bántalmazott nők háromnegyedé-nek van gyereke. Számukra a szóbeli bántalmazás, az érzelmi kegyetlenség és a fizikai erőszak, amelynek ki vannak téve, még gyötrelmesebb, mivel aggódnak gyermekeik miatt is. Ha kezedbe vetted ezt a könyvet, akkor valószínűleg te is azok közé az anyák közé tartozol, akik felteszik a kérdést maguknak: „A gyerekeimnek is sérülést okoz, amit a partnerem velem tesz? Találok rá módot, hogy érzelmileg és fizikailag is épen hozzam ki őket ebből a helyzetből? Minden rendben lesz velük?”

Ez a könyv lelki sérülésekről szól, de még inkább a gyógyulásról, a te és a gyermekeid gyógyulásáról. A te jólléted és a gyermekeidé szorosan összefonódik. Minél jobban megérted, milyen hatást gyakorol rád és rájuk dühös és uralkodni vágyó partnered, annál jobban leszel képes megóvni őket a további ártalmaktól, és segíteni őket a felépülés útján, hogy vidám, reményteli és teljes emberek maradjanak vagy legyenek újra. Olyan emberek, amilyen te is lehetsz.

A következő oldalak olyan gyerekek világát fogják eléd tárni, akiknek meg kell vagy kellett tapasztalniuk azt, hogy egy férfi bántalmazza az anyjukat. Amikor a bántalmazás szót használom, akkor nem csak testi sértésre vagy fizikai fenyegetésre gondolok, nem is a szóbeli megalázás és megszégyenítés legnyilvánvalóbb formáira. Hanem olyan légkört értek alatta, amelyben apa lenézi anyát, ahol az anya el van hallgattatva, meg van félemlítve, el van vele hitetve, hogy semmit sem ér, és úgy bánnak vele, mint egy cseléddel. Amikor egy férfi rendszeresen így bánik a partnerével, annak lökéshullámai elérik az egész családot, és nemcsak a gyerekeknek okoz szenvedést, hanem feszültséget gerjeszt az anya és a gyerekek között, és éket ver a testvérek közé. A család élete alapjaiban változik meg, amikor egy bántalmazó férfi lép a képbe.

Ugyanakkor sem a nő, sem a gyerekek nem passzív áldozatok. Az anyák nagyon sokféleképpen próbálnak szembefordulni a bántalmazóval, és megvédeni a gyerekeket félelemkeltő és megalázó magatartásától. A gyerekek úgy állnak ellen, hogy elkezdenek kihívóan viselkedni, vagy a testvéreikre vigyáznak görcsösen, vagy olyan tevékenységekbe ölik minden idejük, amelyet imádnak, és amely segít nekik elfelejteni az otthoni élet fájdalmas oldalát. Nem ritka, hogy az anya és gyermekei csodálatra méltó hűséggel és bátorsággal állnak ki egymás mellett akkor is, amikor a bántalmazó megpróbál éket verni közéjük. A bántalmazott nők újra és újra megpróbálnak a szabadság és a jóság fénye felé haladni és magukkal vinni gyermekeiket is. A gyógyulás nem egyszer erőteljes és mélyreható módon valósul meg, lehetővé téve, hogy a család minden tagja úgy érezze, egy új élet kezdődik, maguk mögött hagyták a sok gyötrelmet és bántalmazást. Teszik ezt a bántalmazó férfival vagy nélküle, attól függően, hogy az szembe akar-e nézni a problémájával vagy sem.

Gyermekeidnek te vagy a mentőöv. Arra van a szükségük, hogy te a lehető legjobban legyél. A bántalmazó férfi – legyen az a gyerekek apja, nevelőapja vagy a veletek lakó barátod – nem tudja őket egy egészséges értékrenden és együttérzésen alapuló életvitel felé vezetni; nem tud mély lelki táplálékot adni nekik; nem tudja őket teljességükben látni és csodálni bennük azt, amilyenek. Számos oknál fogva, melyeket a következő oldalakon bemutatok, a bántalmazó magatartás nem összeegyeztethető a valóban megerősítő, jó, pozitív gyerekneveléssel. Ha a bántalmazó férfi eldönti, hogy megváltozik, akkor a gyerekek a jövőben talán képesek lesznek jobban számítani rá. Azonban a bántalmazó magatartás leküzdése éveket vesz igénybe, és csak akkor történhet meg, ha a férfi nagyon komolyan veszi a problémáját és nem másokat hibáztat érte – többek között téged sem. Ezért tőled kell származnia a gyerekek számára legfontosabb, felnőtt nyújtotta szeretetnek és befolyásnak, valamint érkezhet ez más szerető, nem bántalmazó felnőttektől is, akik az életük részei.

Ha már nem is állsz kapcsolatban a férfival, aki bántalmazott, a gyerekeid még szenvedhetnek a férfi erőszakos viselkedéseinek utórezgéseitől. És ha ő a gyerekek apja, akkor talán tanúja vagy annak, mennyire megviseli őket a vele való folyamatos kapcsolattartás; vagy éppen jogi csatát vívsz a gyermekelhelyezés és -tartás, valamint a kapcsolattartás ügyében. Sok elvált anya jön rá arra, hogy a gyerekeknek ebben az időszakban legalább annyira vagy még sürgetőbb szükségük van rá, hogy segítséget kapjanak az apa megfélemlítő és manipulatív viselkedésének feldolgozásában. Amikor a partner szót használom a könyvben, akkor az egyes pontoknál mindig beleértem a volt partnereket is.

Gyermekeid nevében szeretném megköszönni neked, hogy úgy határoztál, elolvasod ezt a könyvet. Bizonyos értelemben sokkal könnyebb lenne becsukni és visszarakni a polcra. Azt a nőt, aki minden egyes napot egy olyan férfival tölt, aki rombolja az önbizalmát, terrorizálja és értéktelennek tartja, azt a nőt lassan felemészti saját zavarodottsága és fájdalma, és a sürgető szükség, hogy kiutat találjon. Nem csoda, ha a napi kihívások mellett túl nagy feladatnak érzed, hogy mindennek tetejébe még gyerekeid terhét is te vedd a válladra. Nekik azonban szükségük van arra, hogy megértsd, miben vannak ők, és hogy utánuk nyúlj, és az öledbe vedd őket a szó szoros és átvitt értelmében is. Szükségük van az érzésre, hogy átöleled őket akkor is, ha távol vagytok egymástól. Ez számukra rengeteget jelent. Valószínűleg már így is nagyon sokat megtettél értük, és a következő fejezetekben olyan gondolatokkal és megközelítésekkel fogsz találkozni, amelyek lehetővé teszik, hogy még többet nyújts nekik.

A könyv egyes részei nem könnyű olvasmányok. Lehet, hogy a szorongás és az érintettség olyan formáit veszed majd észre gyerekeiden, amelyek eddig elkerülték a figyelmedet. Lehet, hogy komoly gondjaid lesznek azzal, ahogy a partnered a gyerekekkel viselkedik, annak ellenére, hogy eddig azt gondoltad, hogy a férfi elég jó szülő vagy nevelőszülő. Lehet, hogy hibáztatni fogod magad azért a sok rossz vagy traumatikus tapasztalatért, amelyet gyerekeidnek át kellett élniük. Ugyanakkor azt is meg fogod tanulni, melyek gyermekeid erőforrásai, és honnan meríthetsz erőt te. Az is világossá fog válni számodra, hogy a családi problémák nagy részét nem te okozod – ugyan valószínűleg neked kell majd rendbe hozni a károkat, mert senki más nem fogja. Én végig bátorítani foglak arra, hogy higgy benne, képes vagy túljutni ezen az időszakon a gyerekeiddel együtt, és az alagút végén új életet kezdeni.

Ahhoz, hogy bevezessem a könyv által megvizsgált témákat, elmesélek néhány rövid, tipikus történetet olyan családokról, akiknek az esetein dolgoztam. Életük néhány jellemzője ismerős lehet neked.

Grace és Matthew

Grace gyerekkora óta ismerte Matthew-t, aki ugyanabban a városban nőtt fel. Már a középiskolában összejöttek, és elhatározták, hogy eljegyzik egymást, és amint befejezték az iskolát, összeköltöztek. Alig néhány hónap alatt Grace jövőt illető, reményteli bizakodása hanyatlani kezdett, mivel egyre többször érezte úgy, hogy Matthew hangulatember, birtokolni vágyó és szinte naponta füvezik. Grace beszélt néhány barátjukkal, akik olyan régóta ismerték Matthew-t, mint ő, és akik mind azt mondták: „Annyira éretlen még! Így viselkedik minden srác, aki most fejezte be a sulit. Majd lenyugszik, és néhány év múlva felelősségteljesen fog viselkedni.”

Így aztán Grace csendben várt és figyelt, miközben kétéves felsőfokú tanfolyamot végzett a helyi főiskolán. Két évvel később Matthew még mindig semmi jelét nem mutatta, hogy komolyan felnőtt volna, de legalább elszánta magát, hogy megtegye a következő lépést és megházasodjon. Nagy esküvőt tartottak, amire ráment az összes spórolt pénzük és a szüleiké is. Matthew megígérte, hogy többet nem vállal el (és nem hagy ott) alulfizetett, alkalmi munkákat, hanem komoly állást keres, nekilát kiegyenlíteni a tartozásaikat és összespórolni egy nagyobb összeget, hogy házat tudjanak venni. De nem tartotta be az ígéretét. Féltékenységi rohamai viszont nagyon megnehezítették a felesége számára, hogy társasági életet éljen. Grace egyre magányosabbnak és csüggedtebbnek érezte magát.

Grace boldogtalansága és szorongása elért egy pontot, amikor nem bírta tovább, és kiöntötte a szívét anyjának. Ő azonban kiborult a gondolattól, hogy a lánya elváljon. Azt mondta Grace-nek, hogy a problémájára a megoldás egy gyerek. „Ha lesz Matthew-nak egy gyereke, akkor végre el fogja hinni, hogy nem más pasasok után rohangálsz, ráadásul meglátod, véget fog vetni a sok kamaszos bulizásnak, és talál magának egy rendes állás.” Így aztán Grace megmondta a férjének, hogy ő többet nem védekezik. Matthew a legkevésbé sem volt elragadtatva az ötlettől, de rábólintott.

Grace terhességének elején megszűntek Matthew féltékenységi jelenetei. Viszont hamarosan elkezdett megjegyzéseket tenni a felesége külsejében beállt változások miatt. Rászólt, hogy túl sokat szedett fel, és elkezdte hájpacninak nevezni. Az is bosszantotta, hogy Grace nem főzött minden este vacsorát, ahogy addig, és hogy rendszeresen elmaradt a házimunkával. „A terhesség csak ürügy, hogy lustálkodjál”, mondta neki nem egyszer. A terhesség utolsó hónapjaiban Grace nem élvezte a szexuális együttlétet, de férje a visszautasításra vádaskodással válaszolt, hogy biztosan más férfiakkal fekszik le. Grace meg volt döbbenve, hogy Matthew így megalázza, miközben ő közös gyermekükkel várandós.

Matthew látszólag őszintén örült, amikor a baba megszületett, főleg annak, hogy fiú. A Gabriel nevet kapta. A csecsemő életének első három-négy hónapjában Grace úgy érezte, lehet, hogy anyjának igaza volt. Matthew rendesen járt dolgozni, sokkal kevesebbet füvezett (ugyan nem hagyta abba), és szinte minden nap segített a baba gondozásában. Ha este sokat szívott, akkor éjjel úgy aludt, mint a bunda, ha nem, akkor felkelt, hogy ellássa a gyereket, aki gyakran felébredt.

Fél évnek sem kellett eltelnie, és Matthew türelme apadni kezdett, majd teljesen elfogyott. Elkezdett megjegyzéseket tenni. „Szerintem ez a gyerek tönkreteszi az életünket.” „Sokkal többet foglalkozol Gabriellel, mint velem.” A baba gondozásában nem segített többet, és újra eljárt bulizni a barátaival hetente többször is. Az otthoni élet egyre rémisztőbbé vált, mivel Matthew gyakran üvöltözött a feleségével a gyerek jelenlétében, elmondta mindennek, hogy egy kövér disznó, csúnya és lusta is. Undorodó képet vágott, ha Grace a gyereket szoptatta, és követelni kezdte, hogy etesse cumiból, megalázó megjegyzésekkel kísérve a szoptatást. Gabrielt összezavarta és megijesztette a kiabálás, érezte anyjában a feszültséget és hallotta, ahogy sír. Azt is észrevette, hogy az anyja kevésbé figyel rá, amikor az apja a szobában van. Gabriel a szoptatást felborító jelenetekre azzal reagált, hogy hasfájós lett, állandóan az anyján lógott, és nehezére esett magában tartani az ételt és a tejet. Grace látta, hogy ahogy Matthew magatartása egyre ellenségesebb lesz, úgy az egyre nagyobb hatással van a gyerekre és tudta, hogy segítséget kell kérnie. Elkezdte hetente többször felhívni a bántalmazott nőknek fenntartott segélyvonalat, amikor Matthew dolgozni volt és a gyerek aludt.

Breanna és Adam

Breanna mozgalmas életet élt, ahogy az mostanában egy diplomás nőre jellemző. Elvált volt, és ő kapta meg három gyereke felügyeleti jogát, akik minden második hétvégét az apjuknál töltöttek. Darren egy viszonylag negatív beállítottságú férfi volt, depresszióra hajlamos, de a gyerekeknek jó kapcsolatuk volt vele. Három év telt el a válás óta, és a gyerekek tizenkét, kilenc- és hétévesek voltak.

Ekkor találkozott Breanna Adammel egy munkahelyi ismerősön keresztül. Azonnal vonzónak találta a férfi életigenlését és humorát, amely annyira üdítőnek tűnt a Darren sötét hangulataival töltött évek után. A gyerekek nem örültek neki, hogy anyjukat egy másik férfival látják, annak még kevésbé, hogy Adam hozzájuk költözött. Egyre feldúltabbak lettek, amikor elkezdtek tanúi lenni annak, hogy Adam nem bánik jól az anyjukkal. A férfit pedig dühítette, hogy a gyerekek távolságtartóak vele, sőt néha elutasítóak. Néha kiabált Breannával, hogy a gyerekekkel való gondja mind miatta van, és ha jobb anya lenne, akkor képes lenne kordában tartani őket.

Néhány hónap alatt a gyerekek rájöttek, hogy Adam mindent az irányítása alatt akar tartani és mindenbe beleszól. Megmondta nekik, milyen edényben milyen ételeket főzhetnek, mennyi időt tölthetnek a zuhany alatt, melyik barátjukat hozhatják haza. Bántó megjegyzéseket tett az apjukra a jelenlétükben, csak úgy emlegette, hogy a lúzer, és azt állította róla, hogy „imád a nyomorában dagonyázni”.

Amikor Caleb, Breanna legidősebb gyereke tizenhárom lett, úgy döntött, hogy a továbbiakban nem viseli el Adam zsarnoki irányítását. Egy nap, amikor a gyerekek hangosan nevettek valamin, és Adam felkiabált a földszintről, hogy maradjanak csöndben, Caleb kijött emeleti szobájából és dühösen leordított: „Húzz el innen a fenébe! Te nem vagy az apánk, nem mondhatod meg, mit csináljunk!” Adamot elöntötte a harag, felrohant a lépcsőn, erősen megragadta Caleb állát. „Ezt még megkeserülöd, te kis szemét!”, mondta és a falnak lökte. Caleb ököllel esett Adamnak, miközben fiatalabb testvérei visítottak. Breanna felszaladt, és elrántotta Calebet. „Hogy viselkedsz Adammal? Elegem van belőle, hogy bunkó és ellenséges vagy vele! Mikor fogod végre elfogadni, hogy minden megváltozott?”

A következő napokban Breannának elkezdett kétsége támadni afelől, hogy helyesen reagált-e a veszekedésre. A fiatalabb gyerekek kitartottak amellett, hogy Adam támadott Calebre először (amit Adam hevesen tagadott). Breanna elgondolkodott azon is, hogy Adam erőszakos és irányító magatartása lassan őt is megőrjíti, miért ne lennének a gyerekek is jogosan kiakadva? A gyerekek talán nem csak Darren felé érzett lojalitásuk miatt utasították el Adamot; talán Adam is a probléma része.

Alexandra és Greg

Breannához hasonlóan Alexandra is elvált nő volt, de neki nem az új partnerével volt gondja, hanem a régivel. Házasságuk alatt Alexandra rájött, hogy Greg viselkedése önző, arrogáns és félelemkeltő. Volt néhány alkalom, amikor fizikailag is erőszakos volt, lökdöste, hozzá vágta a kocsikulcsot, és olyan erővel ragadta meg felesége karját, hogy fájdalmas zúzódásokat okozott. Ellenséges magatartása és állandó, túlzott elvárásai a szakítás után sem csökkentek, sőt inkább súlyosabbá váltak. Teljesen kiborította, hogy gyerektartást kell fizetnie. „Tudom, hogy az én nehezen megkeresett pénzemet magadra költöd, és nem a gyerekekre.” Minden alkalommal dührohamot kapott attól, ha megtudta, Alexandra bébiszitterre hagyta a gyerekeket. Egyszer kérvényezte a bíróságon, hogy tiltsák meg a feleségének, hogy másra hagyja a gyerekeket, kivéve, ha erről előre értesíti őt. (Kérvényét a bíróság visszautasította.)

A legnagyobb baj az volt, hogy Greg minden erejével igyekezett a gyerekeket az anyjuk ellen fordítani és megnyerni őket. A gyerekek minden második hétvégén és hetente egy este voltak nála kapcsolattartáson, és ilyenkor csak úgy szórta a pénzt ajándékokra, ruhára, előadásokra, lovaglásra, eljátszva a szuper apát. Káprázatos ígéreteket tett a jövőre vonatkozóan: hogy ha majd nagyok lesznek, elviszi őket körbehajózni a Földet; hogy átépíti majd a házát úgy, hogy minden gyereknek külön fürdőszobája legyen; hogy van egy barátja, aki személyesen ismeri Celine Diont, és majd bemutatja őket is az énekesnőnek. A gyerekek rajongtak érte.

Alexandra néha feltette nekik a kérdést: „Régen annyi bajotok volt apátokkal. Mi lett a sok panasszal? Azt mondtátok, alig várjátok, hogy kiköltözzön, mert annyira erőszakos és ijesztő. Emlékeztek, hogy egyszer azt akartátok, hívjam ki rá a rendőrséget?” De a gyerekek válasza az volt, hogy „Ja, apa már nem olyan, és különben is, túlzol, nem volt az olyan rossz.”

Alexandra legidősebb lánya, Marlene egyre nehezebben kezelhetővé vált, ahogy kamaszodni kezdett. Anyját elkezdte hülyézni, és nyíltan ellenszegült minden kérésének. Esténként későn járt haza, és nem volt hajlandó beszámolni róla, merre járt. Alexandrának egyre gyanúsabbá vált, hogy iszik.

Greg csak gúnyolódott Alexandra aggodalmain. „Nekem semmi gondom Marlene-nel”, vágta oda. „Nagyon rendesen viselkedik, amikor velem van. Talán jó lenne, ha részt vennél egy gyereknevelési tanfolyamon, hogy megtanulj bánni vele. Vagy, ami még hasznosabb lenne: menj el pszichológushoz!”

Alexandrát nem lepte meg, hogy Gregnek semmi gondja nincs Marlene-nel, hiszen nem próbálta korlátozni semmiben sem. Amikor Marlene az apjánál volt, akkor úgy jött-ment, ahogy akart, apja nem ellenőrizte, kivel jár el, és hagyta, hogy fenn legyen éjjel egyig-kettőig. Lenéző megjegyzéseket tett Alexandrára, és arra biztatta a lányát, hogy folyamatosan kérdőjelezze meg anyja tekintélyét. Greg otthona maga volt a kamaszok álma: se rend, se tisztelet, se felelősség.

Alexandra elkezdett tartani attól, hogy Greg célja megszerezni a szülői felügyeleti jogot Marlene felett. Elkezdett információt gyűjteni arról, hogyan viselkednek a bántalmazó férfiak gyermekelhelyezési vitákban, jogi stratégiát készített elő, hogy véget vessen Greg megosztó taktikájának, és szakértő segítséget keresett Marlene-nel való kapcsolatának rendezésére, amely egyre nehezebbé vált.

Wanda és Leif

Wanda négy gyereke, Kirk, Jenna, Hillary és Jethro már mind felnőttek és kirepültek otthonról. Wanda húsz éven át volt főállású anya, és most próbált visszakerülni a munkaerőpiacra. Nagyon vágyott egy kis függetlenségre – miután évtizedeken át függött Leif keresetétől –, de néha elbizonytalanodott, hogy sikerülni fog-e.

Wanda harmadik gyereke, Hillary házas volt, és gyerekvállalásra készült. Egyik hétvégi látogatásra Hillary egyedül érkezett, férje, Sam nélkül, és bevallotta anyjának, hogy fél családot alapítani, mert Sam hajlamos a dührohamokra. Aztán könnyeit nyeldesve elmesélte Wandának, hogy néhány napja Sam megpofozta, és „hülye kis picsának” nevezte, mert ő költözni akart, Hillary pedig nem.

Wanda erre azzal kezdett el foglalkozni, mi zavarja lánya férjét, és hogyan segíthetne Hillary Samnek, hogy az jobban érezze magát. „Lehet, hogy igaza van, lehet, hogy tényleg el kellene költöznötök arról a környékről. A gyereknek is jobb lenne majd, ha egészségesebb környezetben nő fel.”

Hillary sírva fakadt, majd kiszakadt belőle minden harag, amit az anyjával kapcsolatban olyan sokáig elnyomott. „Nem azért jöttem ide, hogy Samet védjed velem szemben. Nem hiszem el, hogy így viselkedsz! Megütött, anya, nem érted? Bántott! Ugyanez volt a nóta apával is. Nem számított, mennyire bánt téged, vagy minket, mindig találtál rá mentséget. Pedig úgy viselkedik veled, mint a kapcaronggyal!”

Lánya kemény szavai Wanda elevenébe vágtak. „Apád soha nem emelt kezet rám, se rátok, a gyerekeire”, válaszolta.

„És akkor mi van?”, válaszolt Hillary könnyes szemmel. „Szerinted csak az ütés fáj? Szerinted miért nem áll szóba Jethro apával már két éve? Mert elege volt belőle, hogy állandóan megalázza!” És ezzel Hillary kiviharzott a házból.

A következő napokat Wanda magába fordulva töltötte, próbálta megemészteni Hillary szavait. Leifet bosszantotta, hogy a felesége visszahúzódik, és a szemére vetette.

Egyik este Wanda felhívta a másik lányát, Jennát, és elmondta neki, mi történt Hillary látogatásakor. Jenna kedvesebb szavakkal, de ugyanazt válaszolta, mint Hillary: „Nem könnyű erről beszélni, anya, de Jethro és én régóta beszélünk róla, milyen szörnyen bánik veled apa, és próbáljuk kitalálni, mit tehetnénk.”

Wanda dühösen vágott vissza: „Nem hiszem, hogy minden apád hibája lenne. Jó lenne, ha ti is magatokba néznétek, miért van annyi bajotok vele. Kirk például nagyon jól kijön apátokkal.”

Jenna elhallgatott néhány pillanatra. „Az a helyzet, anya, hogy köztük azért nincs konfliktus, mert Kirk pont olyan, mint apa. Két barátnője is azért hagyta ott, mert annyira csúnyán bánt velük. Eddig nem akartam elmondani, de az utolsó barátnője távoltartást kért ellene. Azt mondja, hogy Kirk megfenyegette, megöli, ha megpróbálja elhagyni.”

Wanda türelmetlenül kelt ki magából: „Ez egyszerűen nevetséges, Jenna! Kirk soha nem tenne ilyet! Borzalmas, hogy képes vagy elhinni egy ekkora hazugságot a saját bátyádról.”

Wanda hetekig nem tért magához, annyira megrendítette a lányaival való beszélgetés, de lassanként kezdte elfogadni mindazt, amivel szembesítették. Fokozatosan felismerte, mennyit hibáztatta magát éveken át azért, mert Leif állandóan talált rajta kifogásolnivalót. Azt is megértette, hogy a Leif iránti együttérzése – aki tizenévesen elvesztette többek között szeretett bátyját egy autóbalesetben – visszatartotta attól, hogy szembenézzen azzal, mennyi sérülést okozott neki a bántalmazása az elmúlt évtizedekben. És ami talán a legfontosabb, hogy többé nem tagadhatta azt a tényt, hogy Leif gyakori és kegyetlen megalázásai, ami főleg őt és Jethrót érték, más és más módon ugyan, de megsebeztek mindenkit a családban.

Ez a sok ráeszmélés fájdalmas volt ugyan, de utat nyitott Wanda számára, hogy újraépítse kapcsolatát a gyerekeivel, akikhez közelebb került, mint valaha is volt kisgyerekkoruk óta. Ahogy megtanulta, hogy ne magát hibáztassa Leif önzése és szóbeli bántalmazása miatt, úgy többet nem a gyerekeit hibáztatta azért, mert apjuk viselkedése nyomot hagyott rajtuk.

A fenti történetek azt mutatták be, milyen utakat járnak be a lelki sérüléstől a gyógyuláson át a megbékélésig azok a gyerekek, akiknek az anyját bántalmazás érte. Bepillantást nyerhettünk abba, hogyan idegeníti el egymástól a bántalmazó az anyát és a gyerekeit, valamint a testvéreket, és hogyan forrhatnak össze ezek a repedések, hogy végül mindenki visszataláljon szeretteihez. Azok a működésmódok és dinamikák, melyekkel ezeknek a családoknak meg kell küzdeniük, ismerősek lesznek számodra.

A gyerekek észlelik az otthonukba beférkőzött bántalmazást, akkor is, ha ők csak ritkán vagy soha nem közvetlen célpontjai annak. Nem tudják, például, nem hallani a bántó szavak csattanását, a sértéseket, anyjuk ócsárlását:

„Mekkora egy kibaszott hülye vagy!”

„Fogd be vagy megbánod!”

„Kövér disznó, az vagy!”

„Ezek a gyerekek is olyan semmirekellő hülyék lesznek, mint te!”

A gyerekek megtanulják felismerni a vészjósló hanghordozást és a fenyegető testnyelvet. Éles fájdalmat éreznek, amikor anyjukat megalázzák vagy lenézik. Sürgető szükségét érzik, hogy megmentsék, de ugyanakkor megbénítja őket a félelem, és bűntudatuk támad, hogy csak állnak és nem lépnek közbe. Az ártatlanságukat vesztik el ebben a folyamatban.

Ha anyjuk partnere fizikailag is erőszakos, akkor megpróbálnak elbújni valamelyik sarokba, hogy láthatatlanná váljanak, azért könyörögve, hogy jöjjön valaki, aki biztonságos helyre viszi mindannyiukat. Vagy ha elég idősek, akkor közbelépnek, hogy véget vessenek a veszekedésnek, remélve, hogy képesek lesznek békét teremteni. Ha nem is a tettlegesség helyszínén tartózkodnak, akkor is hallják a kiabálást és a fenyegetődzést, a padlóra zuhanó tárgyak és az ütések zaját. Vagy később találják meg a felborult székeket a konyhában és síró anyjukat. Másnap reggel észreveszik anyán a kék foltokat, vagy duzzadt szeméből tudják, hogy nem aludt az éjjel. Az erőszaknak olyan sokféle jele van, szinte lehetetlen, hogy a gyerekek ne vegyék észre egyiket sem.

Legyen a bántalmazás lelki, fizikai vagy mindkettő, a gyerekek tudnak róla és érzik hatását. A kutatások azt mutatják, hogy a gyerekek sokkal többet látnak és hallanak a férfi bántalmazó viselkedéséből, mint azt bármelyik szülő feltételezné. És mindent felfognak. Rengeteget tudsz tenni azért, hogy a gyerekeid meg tudjanak a helyzettel küzdeni és felépüljenek belőle, de először el kell fogadnod, hogy érintettek. (És ugyan ennek hatása nem a te hibád – hiszen a felelősség a bántalmazóé és nem a bántalmazás célpontjáé –, a te feladatod gyógyulásukat elősegíteni, mivel azt senki más nem tudja megtenni helyetted.)

A partnerbántalmazás számos formája érinti a gyerekeket is, közülük számosat nehéz megnevezni. Minek neveznéd azt, amikor egy feleségére dühös férfi elhúz a családi autóval, ezért az anya kénytelen három gyerekével a forró buszra szállni a kánikulában, és végigbumlizni a városon, hogy odaérjen időpontra az orvoshoz? Milyen címkét tennénk arra, amikor a gyerekek szoros köteléket alakítanak ki anyjuk legjobb barátnőjével, aki szinte nagynénjükként működik, de egy nap az apa hirtelen kijelenti, hogy többet a lábát be nem teheti hozzájuk, mert ő nem kedveli a nőt, és a gyerekek nem találkozhatnak vele többet? Mit mondunk, hogyan hat a gyerekekre az, amikor az anya megtudja, hogy negyedik gyerekével terhes, amely második nem kívánt terhessége, mert partnere nem hajlandó védekezni, és nem szabad neki nemet mondani, ha szexelni akar?

Ha a gyerekek nem is szem- vagy fültanúi annak, hogyan bánik a bántalmazó férfi anyjukkal, annak mellékhatásait érzik. Látják anyjuk fájdalmát, észlelik a visszahúzódását, hallják, mit sugdolóznak egymás között az idősebb testvérek.

A legfontosabb kérdés nem az, hogy a gyerekek tudják-e, hogy téged bántalmaznak – mert tudják –, hanem az, hogy hogyan hat rájuk ez a tudás. Ha szenvednek az érzelmeiktől, melyek ezek az érzelmek? Milyen jelentést tulajdonítanak az előttük zajló eseményeknek és hogyan értelmezik azokat? Helyesen vagy helytelenül, de mit tanulnak meg arról, miként kell bánni szeretteinkkel, miként kell feszültséget oldani, és miként lehet túlélni traumatikus eseményeket? Ez a könyv segít abban, hogy fel tudd dolgozni ezeket a témákat gyerekeiddel.

Ahogy nagyon sok anya, úgy lehet, hogy te is aggódsz azon, hogyan bánik partnered a gyerekeiddel. Ha a megérzésed vagy közvetlen megfigyelésed azt sugallja, hogy a gyerekeid nincsenek biztonságban az apjukkal, akkor a következő fejezetekben találsz olyan részeket, amelyek segítenek felmérni a veszélyt. A kutatások azt mutatják, hogy a nőket bántalmazó férfiak hatszor nagyobb valószínűséggel bántalmaznak gyerekeket, mint más férfiak. Sok olyan anyával beszéltem, akiket különösen az nyomasztott, hogy gyerekei ki vannak téve az apjuk lelki bántalmazásának, aki állandóan rájuk szól, letolja vagy éppen semmibe veszi őket, amitől értéktelennek érzik magukat, megalázza őket mások jelenlétében, és eszköznek használja őket, mellyel anyjukat uralma alatt tarthatja és bánthatja. Ezért lehet, hogy most azt is tudni szeretnéd, hogyan segíts felépülni gyerekeidnek az őket közvetlenül ért bántalmazásból, és hogyan védd meg őket az elkövetkezendő években.

A puszta tény, hogy úgy döntöttél, elolvasod ezt a könyvet, azt mutatja, hogy gondoskodó szülő vagy, aki alig várja, hogy megtudja, hogyan segíthet gyerekeinek. Az a tapasztalatom, hogy a bántalmazásban élő nők ritkán kapják meg az őket megillető elismerést azért a komoly igyekezetért, hogy megértsék gyerekeik nehézségeit, hogy támogatást nyújtsanak nekik, és megóvják őket attól, hogy ki legyenek téve a bántalmazó férfi magatartásának. Tulajdonképpen azt remélem, hogy ha csak egy dolgot kapsz meg ettől a könyvtől, az annak az elismerése lesz, hogy már most is rengeteget megtettél a gyermekeidért, és hogy elhidd, minden egyes lépésednek, hogy megóvd gyermekeidet partnered erőszakos viselkedésétől, hogy éltető és gyógyító szeretettel és kedvességgel vedd őket körül, nagy jelentősége van az életükben. Az általad használt megközelítések többsége helytálló. Nem arra biztatlak, hogy alakíts ki egy teljesen eltérő szemléletmódot, hanem remélem, segíteni tudok kiszélesíteni eszköztáradat, hogy képes legyél használni a közvetlen környezeted támogatását, és kipróbálni a gyerekeiddel való együttlét néhány új formáját. Arra akarok építeni, ami anyaként az erősséged, nem pedig kritizálni a hibáidat vagy állítólagos hibáidat (ahogy azt a partnered teszi).

A következő oldalak, különösen az első fejezetekben, bepillantást nyújtanak abba, min mennek keresztül a gyerekeid. Miközben ezeket a részeket olvasod, ami néha felkavaró lehet, talán felteszed majd magadnak a kérdést, hogy „De mi a megoldás erre?” Sok-sok javaslat fog következni a későbbieknek, ezért csak tarts ki a nehéz részeken át. Szinte minden fejezet egy Mit tehetek én? című résszel zárul, amely felsorolja, milyen lépéseket tehetsz, és elmagyarázza, hogyan. Ne felejtsd el azonban, egyszerűen azzal, hogy mélyebben megérted gyermekeid lelkivilágát, fejleszted azt a képességed, hogy gyógyító erő legyél számukra. Minél jobban megérted az ő valóságukat, annál több türelemmel leszel irántuk, annál jobban fogsz reagálni érzelmi kiborulásaikra, annál ügyesebben fogod kezelni, ha rosszalkodnak, és annál kevésbé fogod őket – vagy magadat – hibáztatni a családi problémák miatt.

Mialatt ezt a könyvet olvasod, nagyon fontos, hogy törekedj megértéssel fordulni önmagad felé, ahogy igyekszel gyerekeid felé is megértést mutatni. Őszintén szembe kell majd nézned néhány múltban elkövetett hibával, de meg is kell őket bocsátanod magadnak. Meg kell majd vizsgálnod, mely túlélési stratégiád volt egészséges és melyik kevésbé, de ne feledd, hogy eddig a tőled telhető legjobban cselekedtél, akkor is, ha most még jobb akarsz lenni, és erre szükség is van. A bántalmazó partnerrel élő anyák sokféleképp küzdenek meg a gyerekeik iránti aggodalmukkal. Megtörténhet például, hogy meggyőzted magad, a gyerekek az teljesen más ügy, semmi köze nincs ahhoz, hogyan bánik veled a partnered: „Ő csak velem ilyen, nem velük, én meg kibírom.” Lehet, hogy már kialakult stratégiád van arra, hogyan védd meg gyerekeidet, hogyan hárítsd el a veszekedéseket, amíg le nem feküdtek, vagy hogyan engedj partnered dühének csak azért, hogy ők ne lássák, milyen fenyegetően reagál arra, ha ki mersz állni magadért. Vannak olyan napok, amikor úgy tudsz megküzdeni a helyzettel, hogy egyszerűen nem gondolsz rá, milyen hatással van a gyerekekre, mert már annyit, de annyit gyötörted magadat vele, és mégsem tudtál rájönni, hogyan vethetnél véget a bántalmazásnak, és hogyan szerezhetnél segítséget a gyerekeidnek. Lehet, hogy arra készülsz, kilépsz a kapcsolatból, vagy azt már megpróbáltad a múltban. A bántalmazó férfi elhagyása gyakran jelentősen javít a gyerekek életén, de van úgy, hogy nem. Ez rengeteg tényezőtől függ, melyeket a következő fejezetekben veszünk nagyító alá.

A fenti megküzdési stratégiák közül egyik sem tökéletes, és egyik sem teljesen elvetendő. Tőlem se kritikát, se ítélkezést nem fogsz olvasni ebben a könyvben, mert nem akarok hozzátenni újabbat ahhoz a nagy halom megsemmisítő megjegyzéshez, amelyet a partneredtől minden bizonnyal kaptál. Barátaidtól, és azoktól a szakemberektől eltérően, akiket talán már felkerestél, én nem foglak sem arra biztatni, hogy maradj a partnereddel, sem arra, hogy hagyd el (de arra meg foglak kérni, hogy alaposan gondold át, milyen előnyökkel és hátrányokkal jár gyermekeid számára az egyik vagy a másik lehetőség). Akkor fogod tudni a legtöbbet kihozni magadból, hogy ha értékeled magadat azokért a lépésekért, amelyeket a múltban tettél a túlélésért, ugyanakkor újabb stratégiákat keresel, melyek hosszú távon téged és a gyerekeidet szabaddá tesznek.

A bántalmazás általában a nő elszigetelődéséhez vezet. Érezheted úgy, hogy eltávolodtál a körülötted lévőktől, mert nem vagy képes a téged ért bántalmazásról beszélni, a szégyen és a félelem miatt, vagy mert nem akarsz senkit se a partnered ellen fordítani. Az is lehet, hogy a partnered szigetel el másoktól azzal, hogy hűtlenkedéssel vádol, megnehezíti, hogy bizonyos helyekre eljuss vagy meglátogass számodra fontos személyeket. Ez a könyv egyik legfontosabb üzenetéhez vezet el minket:

Ha az a célod, hogy képes legyél megvédeni a gyerekeidet erőszakos és uralkodni vágyó partneredtől, akkor a legfontosabb, hogy terjeszd ki a támogatói köröd.

Ha lehetetlennek is tűnik most azonnal segítséget kérni, keresd a lehetőséget az elkövetkezendő hetekben és hónapokban: hívj fel egy segélyvonalat (lásd a függeléket), beszélj a szomszéddal, lépj be az internetre a helyi könyvtárban vagy fuss össze egy barátnőddel egy rövid kávéra. Sokkal sikeresebben fogod gyakorlatba átültetni a könyvben található javaslatokat és tanácsokat, hogy ha kiszélesíted a rendelkezésedre álló erőforrások és támogatók körét. Javaslom, hogy további szakirodalomért lapozz a függelékhez.

Végezetül pedig arról szeretnélek biztosítani, hogy a következő fejezetek tárgyalni fognak minden számodra égető kérdést. A bántalmazásban élő anyák gyakran érzik úgy, hogy a zűrzavar felemészti mindennapjaikat, és számos fejtörést okozó ügyet kell lerendezni ahhoz, hogy végre elgondolkodhassanak azon, hogyan tudnának gyerekeiknek legjobban a segítségére lenni. Ezért igyekeztem azokat a kérdéseket megválaszolni, amelyeket bántalmazott nők a leggyakrabban tesznek fel nekem gyerekeikkel kapcsolatban.

Lehet a partnerem még jó apa attól, hogy engem bántalmaz?

A gyerekeim velem miért dacosak, miközben vele jól viselkednek?

Mennyit mondhatok el a gyerekeknek a bántalmazásról?

A lányom olyan férfit fog választani, mint az apja?

El kellene hagynom, hogy a gyerekeknek jobb legyen?

Hogyan érjem el, hogy a bíróság és a gyámhatóság alkalmazottjai ne úgy beszéljenek velem, mintha az egész probléma rajtam is múlna?

Hogyan segíthetek gyerekeimnek a gyógyulásban?

Miközben megvizsgáljuk ezeket a kérdéseket és sok ezekhez kapcsolódó problémát, meg fogod tanulni, hogyan érd el, hogy a gyerekeid megnyíljanak előtted; hogyan készíts velük „biztonsági tervet”; hogyan válassz jó terapeutát vagy támogató csoportot nekik; hogyan mérd fel, mennyire valószínű, hogy a partnered a gyerekeket is bántalmazza; és el fogsz sajátítani más konkrét, gyakorlati készségeket is, amelyek a segítségedre lesznek, hogy felépítsd – vagy újraépítsd – a családot, amelyre annyira vágysz.

Néhány döntően fontos üzenet szövi át a néha fájdalmas felismeréseket és a könyv nyújtotta útmutatást. Mivel számomra fontos, hogy ezeket a pontokat komolyan vedd, és mindig veled legyenek, amikor az előtted lévő nehéz munkába vágsz, szeretném rögtön az elején összefoglalni őket:

• Képes vagy tenni azért, és nagyon sokat is, hogy a gyerekeid élete jobb legyen.

• Az egyik legjobb módja annak, hogy segíts gyerekeiden, ha jó segítséget szerzel magadnak.

• A gyerekek látják, mi zajlik körülöttük akkor is, amikor te azt hiszed, hogy nem vesznek észre semmit sem, és amit látnak, abból tanulnak is – hol helyesen, hol tévesen.

• Sem te, sem a gyerekeid nem érdemlik meg a szóbeli bántalmazást, a semmibe vételt, a kényszerítő kontrollt és a megfélemlítést.

• Szembesülni azzal, hogy gyermeked mennyire szorong, fájdalmas lehet számodra, később mégis hálás leszel érte, hogy felimerted, mennyire szenved.

• A gyerekeknek szüksége van legalább egy szülőre, aki elismeri, hogy a bántalmazás rájuk is hatással van.

• Ahhoz, hogy megértsd, milyen hatással van partnered a gyerekeidre, őszintén szemügyre kell venned, hogyan hat rád az ő viselkedése.

• Te vagy a legfontosabb személy a gyerekeid életében.

• Ha hozzáférnek a megfelelő segítséghez és erőforrásokhoz, akkor a gyerekek képesek meggyógyulni.

• Ha éket vertek közéd és a gyerekeid közé, képes leszel újra közel kerülni hozzájuk.

• Nem késő.

Jól felnevelni gyerekeinket valószínűleg a legnehezebb feladat az ember életében. De még nehezebb úgy tenni ezt, hogy közben partnered aláássa minden lépésed, ócsárol és terrorizál. Nagyon remélem, hogy a következő fejezetek segíteni fognak abban, hogy támogatva és megértve érezd magad az előtted álló feladattal kapcsolatban. Azt is remélem, hogy a szavaim hitet adnak neked, hogy képes vagy kőszikla lenni gyerekeid számára, képes vagy biztonságot és önbecsülést adni nekik, és olyan környezetet teremteni, amelyben felépülhetnek és virágozhatnak. De mindenekelőtt azt remélem, hogy a következő oldalakon megosztott lehetőségek segíteni fognak abban, hogy utat találj magad és a gyerekeid számára egy bántalmazástól mentes élet felé, amely tele van kedvességgel, megfelelő fegyelemmel és szeretettel. Hiszem, hogy képes vagy rá.

I. rész

A bántalmazó férfi és a gyerekeid

Második fejezet

A bántalmazó gondolkodásmód és a gyerekek

„Nyomást gyakorolt rám, hogy természetes úton szüljek, aztán hisztérikának nevezett, amikor összeomlottam és elfogadtam az epidurált.”

„Elvárja, hogy a gyerekek legyenek tekintettel az ő érzelmeire, ahelyett, hogy fordítva lenne.”

„Velem nagyon gonosz tud lenni, de a gyerekeink azt hiszik, hogy szuper jófej.”

„Fűnek-fának előadja, hogy mennyire imád apa lenni, de amint valami nehézség áll elő, hamar elfogy a türelme.”

Dühös és uralkodni vágyó partnered jelen van a gyerekeid mindennapjaiban és gondolataiban is. Rólad, mint anyáról való érzelmi tapasztalataikat és észleléseiket, ahogy a világról alkotott képüket is, a tőle kapott üzenetek és az ő magatartásmintái alakítják. Akárcsak te, ők is azzal küzdenek, hogy rájöjjenek, pontosan milyen érzelmeket táplálnak feléje. Szeretem? Utálom? Megbízhatok benne? Egy nap majd ellenem fog irányulni bántalmazó magatartása? Meg fog változni?

Az a kérdés is foglalkoztatja őket, hogy mennyiben lehet apjuk a példaképük. Valami baj van apával, vagy anya miatt viselkedik így, vagy mindez a mi hibánk? Nekem is meg kellene próbálnom olyannak lenni, mint ő vagy inkább nem? Jó lenne, ha megtanulnám, hogyan lehet visszaélni a hatalmammal, ahogy ő teszi, azért, hogy ne váljak az áldozatává, vagy valaki más áldozatává, aki olyan, mint ő?

Partnered feléd irányuló, bántó viselkedése, akár naponta történik, akár ritkábban, rólad is felvet kérdéseket gyerekeid számára. Anya tényleg olyan rossz, ahogy apa mondja? Mi is beszélhetünk úgy anyával, ahogy apa? Anya meg tud minket védeni apa szóbeli (és fizikai) dühöngésétől? Tényleg fontosak vagyunk anyának? (Én tudom, hogy neked nagyon fontosak a gyerekeid, különben nem olvasnád ezt a könyvet, de bántalmazó partnered megzavarhatja a gyerekeket azzal kapcsolatban, hogy számíthatnak-e rád vagy sem. Ennek módjait a későbbiekben látni fogjuk.)

Fokozatosan képes leszel segíteni gyerekeidnek abban, hogy ezeket a nyomasztó és összezavaró kérdéseket megoldják. Irányításod számukra kulcsfontosságú. Ahhoz, hogy lefektessük a megértés és empátia alapjait, amit a gyerekeid elvárnak tőled, az elején kell kezdenünk azzal, hogy megvizsgáljuk a bántalmazó férfi problémájának természetét és működésmódját. Ha olvastad a Mi jár a bántalmazó fejében?{3} című könyvemet, akkor fel fogod ismerni a bántalmazó jellemzőit, ahogy végigmegyünk rajtuk. Ez alkalommal azonban arra fogom helyezni a hangsúlyt, hogy az ő problémája hogyan hat ki gyerekeid életére és ássa alá anyai működésedet.

A bántalmazó férfiak negatív hatása a gyerekekre nagyon eltérő nagyságú lehet, de valamilyen mértékben biztosan gyakorol káros befolyást. Lehet, hogy úgy fogod találni, partnered az alább leírtak közül csak néhány probléma forrása, de az is lehet, hogy sokat fogsz felismerni. Ebben a fejezetben segítséget kapsz ahhoz, hogy felismerd és megnevezd a családban előforduló nehézségeket, és ezzel megteszed az első lépést ahhoz, hogy megoldást találj rájuk.

Kontroll és irányítás

Mi a közös az alábbi tettekben?

• Partnered rád ordít, hogy hallgass el.

• Próbálsz rávilágítani valamire a vitában, mire partnered rád förmed: „Egy ostoba idióta vagy, nyilvánvaló, hogy oda se figyelsz!”

• Az utcán köszönsz egy munkatársadnak, mire a partnered azonnal faggatni kezd, hogy vonzónak találod-e.

• Partnered duzzog, ha nem úgy történnek a dolgok, ahogy ő akarja, vagy a némaságával büntet, amíg be nem adod a derekad.

A közös szál a kontroll. Partnered korlátoz abban, hogy szabadon fejezd ki véleményed, hogy szembe tudj vele fordulni, és szabadon gondoskodj másokról. A neked rendezett heves kirohanások, az éles megjegyzések, a vádaskodás, a tüntető hallgatás, amivel büntet, mind ugyanazt a célt szolgálják: hogy irányítása alatt tartson.

Ezekhez a magatartásformákhoz kapcsolódik egy sor elv, amelyekkel megindokolja viselkedését. Meg van róla győződve, hogy joga van az utolsó szóhoz minden konfliktusban; hogy minden kizárólag úgy lehet, ahogy ő akarja, különösen akkor, ha sok forog a kockán; és ha ellenállsz az irányításának, akkor szembeszegülésed csak azt bizonyítja, hogy veled van a baj. Ha rosszkor állsz ki magadért – és meglehet, az időpont erre sosem alkalmas –, akkor nagyon megfizetsz érte. Megtorlásként mindennek elmond, nevetségessé tesz vagy fizikai megfélemlítéshez folyamodik.

Gondolj vissza olyan esetekre, amikor a partnered lelkileg bántott vagy megrémisztett, és tedd fel magadnak a kérdést: „Mit akart akkor az irányítása alá vonni velem kapcsolatban?” Meglátod, hogy szinte minden esetben tudni fogod a választ. Ha egyszer átlátod, hogy bántalmazó partnered célja a te irányításod, akkor viselkedése hirtelen érthetőbbé fog válni.

A bántalmazó férfi kontrolláló magatartása sokféleképpen érinti a gyerekek életét, néha már akkor elkezdődik, amikor még meg sem születtek. A bántalmazóknak tartott csoportomban ügyfeleim közül néhányan elmesélték, hogyan tagadták meg fogamzásgátló módszer alkalmazását azért, hogy partnerüknek nem kívánt terhessége legyen. A szülés folyamata is tere lehet a férfi irányításának. Egy nő arról számolt be, hogy a partnere azért kiabált vele, miközben vajúdott, mert „nyavalygott”, a kórházban „hülye picsának” nevezte, és hozzátette, „Nézd meg magad, milyen rémesen nézel ki”. Egy ügyfelem, aki megszállottan hitt a természetes szülésben, „gyáva szarnak” nevezte a feleségét, amikor az nem bírta tovább a fájdalmakat és elfogadott egy epidurált első gyerekével való, hosszan elhúzódó, nehéz vajúdása alatt. A férfi viselkedése terhesség és szülés alatt előrevetítheti, milyen lesz szülői stílusa, és milyen problémákra lehet majd számítani.

A kutatások azt mutatják, hogy azok a nők, akiknek a partnere megfélemlítően viselkedik, sokkal nagyobb eséllyel érzik úgy, hogy másképpen kell gyerekeikhez viszonyulni, amikor a férfi jelen van. Ha a nő tudja, hogy a férfi szigorúbb fegyelmet követel, akkor keményebb és merevebb lesz a stílusa, mint amit ő valójában helyesnek tart. Ha viszont a férfi ragaszkodik ahhoz, hogy az anya ne tartson fegyelmet, akkor laza, mindent megengedő szülő lesz, amikor a partnere látja. Röviden, a férfi megnehezíti azt, hogy a nő kitartson amellett, amit a legjobbnak tart a gyerekei számára.

Ha ez a probléma ismerős, akkor lehet, hogy már feltetted magadnak a kérdést: „De nem az én hibám, hogy ezt eltűröm? Nem kellene véget vetnem annak, hogy anyaként úgy táncolok, ahogy ő fütyül?”

A válasz erre az, hogy: „Attól függ”. Megpróbálhatsz önérvényesítőbb, asszertívebb lenni a partnereddel szemben, ha az valóban javít a te és a gyerekeid helyzetén. Pont itt van azonban az a csapda, amelyben annyi nő találja magát. Vannak olyan bántalmazó férfiak, akikkel szembeszegülni csak ront a helyzeten. Ha például megkéred a partnered, hogy ne ássa alá a tekintélyed a gyerekeknél, és erre ő ordítva „hülye kurvának” nevez azok jelenlétében, akkor egyáltalán nem világos, hogy számodra ez a megoldás. Ezért kezdd azzal, hogy nem magadat hibáztatod azért, mert ő az irányítása alatt tartja, hogyan neveled a gyerekeidet.

Vannak olyan bántalmazó ügyfeleim, akik az anyával fizettetik meg, ha kiáll a gyerekeiért. Jim Ptacek fontos tanulmánya – Battered Women in the Courtroom [Bántalmazott nők a tárgyalóteremben] – azt találta, hogy a távoltartó határozatot kérő nők majdnem negyede azért folyamodik a bírósághoz, mert a férfi gyereknevelési kérdések miatt fenyegette vagy támadta meg. Ennek fő oka általában az, hogy a nő nem hajlandó engedelmeskedni a parancsainak. A család feletti zsarnoki hatalomgyakorlás nagyon elterjedt a bántalmazó férfiak körében. A legtöbb bántalmazó férfi gyereknevelésről való elképzelése összefoglalható egy mondatban:

A bántalmazó szerint a gyerekek a nő felelőssége, de a férfi uralma alá tartoznak.

Magyarul, azt gondolja, hogy az anya kötelessége a gyerekekről való gondoskodás szinte teljes egészében, de neki van joga ahhoz, hogy a nevelésükkel kapcsolatos legfontosabb kérdésekben meghozza a döntést.

Az alábbi lista segítségével gondold végig, hogy az anyasággal összefüggő jogaidat csorbította-e a partnered. Jogod van ahhoz, hogy a szavad pontosan ugyanannyit érjen, mint az övé gyereknevelési kérdésekben. Idetartozik az, hogy a gyerekek:

• Milyen fegyelmezési stílusban nőnek fel.

• Mi a napirendjük.

• Mi van nekik megengedve és mi nem.

• Hogyan fejezhetik ki érzelmeiket.

• Kikkel találkozhatnak, ideértve a család barátait és a rokonokat is.

• Milyen iskolába, illetve vallási intézménybe járnak.

• Milyen iskolán kívüli tevékenységben vehetnek részt.

• És végezetül, jogod van ahhoz, hogy a szavad ugyanannyit érjen annak megtárgyalásában, hogyan álljanak a szülők annak az összetett és nagyon nagy odafigyelést igénylő, döntési folyamatnak a kérdéseihez, melynek célja, hogy a gyerekeket a lehető legjobban segítse a fejlődésben.

Ha a partnered nem tiszteli és felülbírálja anyai döntéseidet, vagy egyenesen terrorizál azokkal, akkor ő nem jó apa. Amennyiben diktatórikus, „én vagyok a család feje” szemléletmód jellemzi – ha csak alkalmanként is –, az egészségtelen a gyerekeid számára és nem igazságos veled szemben. Ezért amennyire ez biztonságosan lehetséges – attól függően, hogy partnered mennyire megtorló –, elkezdhetsz azon dolgozni, hogy visszanyerd a hangod a gyereknevelési döntésekben, és támogatást kérj ahhoz, hogy megerősödjél.

Jogosultságtudat

Partnered elvárja tőled, hogy megfelelj egy csomó komoly, sőt túlzott elvárásnak és követelésnek? Ugyanakkor dühös, vagy mártírnak érzi magát, ha te vársz el tőle valamit? Önző módon csak a saját szükségleteire figyel, holott a kapcsolatotok elején nagylelkűnek tűnt, és most is nagylelkűnek mutatkozik másokkal? Az az érzésed, hogy mindegy, milyen keményen próbálkozol, semmi nem elég jó neki, amit érte teszel, és mindig úgy viselkedik, mintha te tartoznál neki? A kérdésekre adott válaszaid azt mutatják, mennyire magas a férfi jogosultságtudata, ami a bántalmazás mögött meghúzódó alapvető szemléletmód. Nem a te hibáid és kudarcod, hanem partnered jogosultságtudata az oka annak, hogy állandóan kritizál és elégedetlen veled.

Nagyon kimerítő gyereket nevelni úgy, hogy közben olyan férfival élsz, akinek magas a jogosultságtudata, azaz neki minden jár, de semmi felelősséggel nem tartozik. Egyszer megkérdeztem egy ügyfelem feleségét, hány gyereke van, és azt a választ kaptam: „Öt kicsi, plusz a férjem. Őszintén szólva, több gond van vele, mint a másik öttel, mert mindig több kell neki.”

Ha férjed sokat követel – úgy érzi, minden jár neki –, akkor azt veszed észre, hogy az energiád és figyelmed nagy része rá irányul és nem a gyerekekre. Történt olyan, például, hogy bosszantotta, vagy türelmetlen lett, ha úgy érezte, hogy túl sokat foglalkozol a kicsikkel, és „oda sem figyelsz rá”? Mondott már olyat, hogy „Neked fontosabbak a gyerekek, mint én”? Ezek a kijelentések elárulják, hogy azt hiszi, az ő szükségletei előrébbvalók, mint a gyerekeké, és azok megérkezése a családi otthonba nem csökkentheti az ő kiszolgálására fordított időt. Matthew, akivel az 1. fejezetben találkoztunk, erre a szemléletmódra volt példa, amikor azzal vádolta Grace-t, hogy a terhessége csak ürügy arra, hogy lustálkodjon.

KÉRDÉS #1:

Miért van az, hogy egyes férfiak a bántalmazást a terhesség ideje alatt kezdik, illetve fokozzák?

A bántalmazó férfi önző, csak saját szükségleteire koncentráló viselkedése legélesebben néha a partnere terhessége alatt jön elő. Amikor egy nő gyereket vár, akkor arra kell figyelnie, mi a jó neki és a növekvő magzatnak. Jól kell étkeznie, pihennie kell, és vigyáznia arra, hogy a háta és a lába megerősödjön. A nő ilyenkor igyekszik kerülni a stresszt és a konfliktusokat, mivel azok negatívan hathatnak az ő és a magzat egészségére. Lehet, hogy néha rosszul van, különösen az első hónapokban, és kiszámíthatatlan, komoly hangulatváltozásoktól szenved. Ezek a terhesség természetes velejárói.

Minél erősebb a férfi jogosultságtudata, minél több dologról gondolja, hogy jár neki, annál nehezebben tudja elfogadni ezeket a változásokat a nő életében. Egyik ügyfelem például úgy reagált arra, hogy barátnőjének reggelente hánynia kell, hogy lehordta, amiért nem csinál reggelit. A bántalmazó férfiak gyakran utasítják el, hogy a saját megszokott kényelmüknél tovább lássanak.

A terhes nő sokszor a társaság középpontja. A barátok és a rokonok tudni akarják, hogy érzi magát, rúg-e a baba, és elárasztják finomságokkal, valamint jó tanácsokkal (gyakran lényegesen többel, mint amennyit szeretne). A bántalmazó férfi nem veszi jól, ha azt látja, hogy mindenki energiája a partnere felé irányul, mert ő akar reflektorfényben állni.

A hatékony gyereknevelés azon alapszik, hogy a szülők képesek-e a gyerek szükségleteit a saját maguké elé helyezni. Egy dühös és irányítani akaró férfi általában elvárja, hogy a gyerek figyeljen az ő szükségleteire, és nem fordítva, ahogy helyes lenne. Ha a partnered ilyen, akkor figyeld meg, látod-e jeleit annak, hogy gyerekeid cipelik a róla való gondoskodás felelősségének terhét. Azzal, hogy kihangsúlyozod és példát mutatsz nekik abban, hogy a gyerekek nem felelősek gondoskodni a felnőttekről, biztosítani fogod, hogy ne váljanak az apjuk vagy akár a te „szüleiddé”. Ez abban is támogatni fogja őket, hogy ne veszítsék el a kapcsolatot saját szükségleteikkel és ne bizonytalanodjanak el abban, kik is ők.

Kezdj odafigyelni arra, hogy partnered elvárásai milyen gyakran akadályoznak meg abban, hogy teljes figyelmeddel a gyerekek felé fordulj, illetve hogy jogosultságtudata milyen más módokon szól bele a családi életbe.