CELLER KISS TAMÁS

A mérgezett gyalog

© Celler Kiss Tamás, 2022
© Nagy Kornélia, 2022
© Fiatal Írók Szövetsége, 2022
© Forum, 2022

61.

Hortus Conclusus
Sorozatszerkesztők:
Barlog Károly, Pál-Kovács Sándor

A kötet megjelenését a Nemzeti Kulturális Alap és a Bethlen Gábor Alapkezelő Zrt. támogatta.

Nagy Kornélia illusztrációival.

A szerző a kötet megírása idején az Emberi Erőforrások Minisztériumának Móricz Zsigmond-ösztöndíjasa volt.

mérgezett gyalog: sakkban használt fogalom;
olyan védtelenül hagyott gyalog, amelynek leütésével az
ütő fél hátrányba kerül.

séta

a városi parkig jutottam,
pedig az életemből akartam kisétálni.

a rend elgondolása

a lényeg ott volt nem sokkal a vége után.
és a szőnyeg alatt a por – gyűlik láthatatlan,
de valakinek mindig tudnia kell róla.

én voltam, aki tudtam, mert én söpörtem,
és nem sokkal a vége után a lényeggel
is nekem kellett elszámolnom.

az elszámolást persze mindenki látta,
mert látniuk kellett – a kapun száradó szőnyeg
jelezte, hogy ez most a takarítás ideje.

rend lesz, a helyére kerül minden. a szőnyeg
száraz lesz, nem súlyos, egyedül is el fogom
bírni. alatta por semmi.

de hagyjuk most ezt. azt akartam mondani,
hogy itt vagyok a végén, nem sokkal a lényeg
előtt, és nem tudok továbblépni.

a lényeg alatt a por

egyszer mondtam valamit, ami
súlyosabb volt, mint a lelkem,
ettől megkönnyebbültem, és ennyi.

beszéltem, ahogy a bútorok beszélnek.
hallgattam, ahogy a falak hallgatnak.

és valahogy így képzeltem – egy sötét zsákban
tüdő nélkül – a megnyugvást.

egy sötét zsákban

az elkövetett hibáim kiemelkednek a talajból, apa,
és szélük lesz. egyik gondolatomba áthallatszódik
egy másik – a szomszéd szobában beszéltetek így el
egymás mellett anyával.

a gondolatok sértődött fejeit nekem kell majd
simogatnom, mert érdekem, hogy rend legyen
odabent. ha meg is bolondulnának egyenként,
rajtam látszódna meg először.

te minden elkövetett hibám szélébe beütöd
a kezedet, apa. ott lesz könyöködben a
várakozás. persze félni is fogsz egy kicsit.
hogy hiába volt a körültekintő készülődés,
mégse jött helyettem más.

mégis, amikor azt mondod, mondjam el,
mi bánt, te veszel a szavaim előtt levegőt.

a magasugró panasza arról,
hogy valami másnak született

a kihívások kellenek, apa,
a mélygödrök, amelyekből
képtelenség felérnem hozzád.
városfalaidra rendre felkenődöm,
vagy csak elhasználódom
rajtuk, mint a csiszolópapír.
mint egy jó kőműves,
építettél magadnak nagy,
megmászhatatlan életet,
és mint egy jó tanár,
onnan magyaráztad:
ez itt az apaságom,
fiam, ekkora, neked ennél
kell majd többre vinned.

a legnagyobb világosság

utólag derült ki, a mozdulatlan
rendben csapda volt. nem az az
ember vagyok, aki a mozdulatlan
rendben összevissza futkos,
én a szilárd talajon állok.
de mondom másképp.
a szilárd talaj legmagasabb
pontjának születtem, és csak a
rossz napjaimon voltam ennél kisebb.
békaesőkről meséltek a régi öregek,
éppen a legjobb napjaimat éltem.
később magyarázták is: természeti
jelenség, tele volt vele az udvar;
de addigra már a sötétségben
botorkáltam, ahogy egy
idegen házban villanykapcsolóig
az ember. talán később kellett volna
visszajönnöm, egy másik ésszel kapcsolni