A fordítás alapjául szolgáló mű:

Tom Clancy – Marc Cameron: Command and Control

Copyright © 2023 by The Estate of Thomas L. Clancy Jr.; Rubicon, Inc.; Jack Ryan Enterprises, Ltd.; and Jack Ryan Limited Partnership

Fordította

Buzás Gábor

All rights reserved.

Harc az irányításért © Partvonal Könyvkiadó, 2025

Magyar fordítás © Buzás Gábor

Minden jog fenntartva! Jelen kiadvány sem részben, sem egészben nem másolható, nem sokszorosítható, sem elektronikus,

sem mechanikai eljárással. Bárminemű felhasználása

csak a kiadó írásos engedélyével történhet.

Partvonal Könyvkiadó, Budapest, 2025

www.partvonal.hu

Felelős kiadó a Partvonal Könyvkiadó ügyvezetője

Felelős szerkesztő: Korentsy Márta

Műszaki vezető: Dubecz Adrienn

Szerkesztő: Babiczky Tibor

Korrektor: Kütsön Nikolett

Borító: Tabák Miklós

Elektronikus verzió: eKönyv Magyarország Kft.

www.ekonyv.hu

ISBN 978-963-609-188-0

Ha a kapitány legfontosabb célja a hajója megvédése lenne, akkor örökre a kikötőben tartaná.

Aquinói Szent Tamás

Egy nemzet, mely éles határvonalat húz a harcoló és a gondolkodó emberek közé, könnyen kerülhet olyan helyzetbe, hogy bolondok lesznek a harcosai és gyávák a gondolkodói.

Sir William F. Butler

FŐBB SZEREPLŐK

AZ EGYESÜLT ÁLLAMOK KORMÁNYA

Jack Ryan az Egyesült Államok elnöke

Cathy Ryan first lady

Mark Dehart az Egyesült Államok alelnöke

Arnold „Arnie” van Damm Ryan elnök vezérkari főnöke

Mary Pat Foley nemzetbiztonsági igazgató

Dan Murray főállamügyész

Jay Canfield a CIA igazgatója

Scott Adler külügyminiszter

Bob Burgess védelmi miniszter

A CIA SZELES TANYA NEVŰ

AKCIÓCSOPORTJÁNAK TAGJAI

Adam Yao

Eric „Bohóc” Ward

James „Sal” Salazar

Myrna Chaman

Chris Nestor

Al Lopez

Ben „Robbantó” Ramos

Adrian Hernandez

AZ EGYESÜLT ÁLLAMOK TITKOSSZOLGÁLATA

Gary Montgomery az elnök védelméért felelős titkosszolgálati egység vezetője

Maureen „Mo” Richardson a first lady védelméért felelős titkosszolgálati egység vezetője

Keenan Mulvaney az alelnök védelméért felelős titkosszolgálati egység vezetője

Brett Johnson a nemzetbiztonsági igazgató védelméért felelős titkosszolgálati egység vezetője

A CAMPUS

John Clark műveleti igazgató

Domingo „Ding” Chavez műveleti igazgatóhelyettes

Dominic „Dom” Caruso műveleti tiszt

Ifjabb Jack Ryan műveleti tiszt

Lisanne Robertson műveleti tiszt

Adara Sherman műveleti tiszt

Bartosz „Midas” Jankowski műveleti tiszt

Steven „Chilly” Edwards műveleti tiszt

Amanda „Mandy” Cobb műveleti tiszt

PANAMA

Rafael Botero Panama elnöke

Lionel Carré Panama alelnöke

Gabriella Canto a panamai rendőrség őrnagya

Alfredo „Fredi” Perez Canto sofőrje

TOVÁBBI SZEREPLŐK

Javier Guerra a panamai rendőrség San Miguelito-i őrsének parancsnoka

Fabian Pinto Guerra sofőrje

Felix Moncada Botero elnök gazdasági tanácsadója

Joaquín Fernando Gorskov venezuelai–orosz merénylő

Sabine Gorskova Joaquín nővére

Blanca Gorskova ill. Blanca Pakulova Joaquín húga

Hector Alonso Joaquín testőre

Kozlov admirális az orosz haditengerészet északi flottájának parancsnoka

Alejandro Berugatte pilóta a Panama-csatornánál

Vlagyimir Rikov a Csabanyenkó admirális orosz tengeralattjáró-elhárító kapitánya

Pagogyin az Ivan Gren orosz partraszállító kapitánya

Rick „Ritka” Wright MH-6 Little Bird helikopterpilóta

1.

Fojtott zsibogás szűrődött be Mark Dehart alelnök irodájába: mint a madarak, amikor menekülni próbálnak egy kamion útjából. Dehart az ajtó felé pillantott, de közben szélesen mosolygott, hogy jelezze a Roosevelt-íróasztal túloldalán ülő fiatal újságírónőnek, továbbra is figyel a kérdéseire. A lány még elég romlatlan volt ahhoz, hogy csillogó szemmel készítsen interjút egy washingtoni politikussal; frissen végzett a Penn State Egyetem újságíró szakán, és a Philadelphia Inquirer napilapnál kapott állást.

Szegény kölyök.

Kezdő létére szorult bele annyi vagányság, hogy engedélyt kérjen a szerkesztőjétől egy interjúra az Egyesült Államok alelnökével. Ez önmagában jó pont volt Dehart szemében.

Az alelnök magas és ápolt volt, sötét haja éppen annyira őszült a halántékán, hogy úgy nézzen ki, mint a kedvenc nagybácsink, aki hálaadáskor beugrik, hogy meséljen néhány érdekes sztorit. Bőrének a földeken dolgozókét idéző árnyalata öröklött lehetett, mert az elmúlt évtizedben összesen alig ha pár órát dolgozott a kertjében. Dehartot nem különösebben izgatta, de olyan politikus volt, akit szerettek a fotósok, és ez kapóra jött, mivel azt az irodát vezette, melyet sokszor illettek az Egyesült Államok kormányának „pótkereke” kifejezéssel.

Továbbra is mosolygott a riporterre, de fél füllel az ajtón túlra koncentrált: félhangos suttogásokat hallott, melyek szinte üvöltésnek tűntek, majd a titkárnője székének csikorgását, mely jelezte, hogy felállt, és odarohant ahhoz, aki az ajtónál áll.

Az Eisenhower Szövetségi Kormánypalota többnyire álmosító hely a rövid sétára található Nyugati Szárnyhoz képest, ami a Fehér Ház épületegyüttesének legfelkapottabb része. A fehér csempék itt mintha láthatatlanná tették volna a dolgozókat, míg ellenben a Fehér Ház olyan zsúfoltnak tűnt, mintha szét akarna durranni.

Dehart hátratolta a székét a Roosevelt-asztal mögött. Ő is beírta a nevét a fiókba, mint Lyndon Johnson óta minden alelnök. És mint az 1940-es évek óta minden alelnök, Dehart is a reprezentációs irodáját használta az Eisenhower Palotában, amikor festői háttérre volt szüksége fotózáshoz, külföldi tisztviselők fogadásához, vagy éppen interjúkhoz. A Nyugati Szárnyban is volt egy irodája, de sokkal puritánabb. Úgy vélte, ez egy könnyed interjú lesz a szülőállama lapjának, nélkülöz majd minden mélységet. A legtöbb politikussal ellentétben Dehart nem szeretett magáról beszélni, és őszintén szólva örült volna, ha valaki most megzavarja.

Sosem akart alelnök lenni, sőt az előző állására sem vágyott. Feleségével, Dee-vel tökéletes boldogságban éltek, amikor még Pennsylvaniát képviselte az Államok szenátusában. Egészen addig, amíg Jack Ryan fel nem kérte, hogy legyen ő a belbiztonsági miniszter.

Dehart kíváncsi volt, hogy mi folyik odakint, ezért feszülten felállt, ahogy az ajtó mögött egyre erősödött a zaj.

A riporter meglepetten ejtette el a tollát. – Minden rendben…?

Keenan Mulvaney, Dehart különleges ügynökeinek vezetője szakította félbe a lány mondatát azzal, hogy becsörtetett az irodába, három ügynökkel a sarkában.

Dehart felnyögött. A titkosszolgálat többször hurcolta el biztonságos helyre, mint ahogy az állás betöltése előtt elképzelte. Drónok, ellenőrizetlen repülők, fegyveres őrültek a Tizenhetedik utcán – számtalan ok kiválthatta a titkos ügynökök megjelenését.

Most viszont hoztak magukkal valakit.

Arnie van Damm, Ryan elnök folyton feszült vezérkari főnöke is berobogott az ügynökökkel.

Dehart bocsánatkérő mosolyt eresztett meg a riporter felé. – Kérem, bocsásson meg. Attól tartok, mennem kell. – Indult, hogy megkerülje az asztalt, de Mulvaney felemelte a kezét.

– Elnézését kérem, alelnök úr, de a hölgynek kell távoznia. Ön, uram, kérem, maradjon itt.

Van Damm egy szót sem szólt, csak fel-alá járkált az ajtó mellett. A szeme villogott, állkapcsa megfeszült, úgy festett, mint egy csapdába esett állat, amely arra készül, hogy szükség esetén leharapja a saját lábát.

Dehart titkárnője kikísérte a riportert, és megígérte neki, hogy keresni fogja egy új időponttal, amint lehetséges.

– Az ESMK-ba megyünk? – kérdezte Dehart, mihelyt eltűntek, amivel arra utalt, hogy az Elnöki Sürgősségi Műveleti Központba viszik-e. Az ESMK egy föld alatti bunker, abszolút biztonságos, bár végtelenül egyszerű környezet, ahonnan vészhelyzet esetén irányítani lehet az országot. Minden látogatás borzalmas élmény volt, de néha még az átlagosnál is borzalmasabb. Van Damm arcáról Dehart azt olvasta le, hogy most az utóbbi lesz a helyzet.

Mulvaney mogorván bólintott. – A föld alatt megyünk, alelnök úr.

A Fehér Ház és az Eisenhower Palota alatti területet behálózták az alagutak, ami számos összeesküvés-elméletnek adott táptalajt, olyanoknak is, melyeket Dehart még nem is ismert.

Van Damm kiköpte a körömdarabkát, amit addig rágcsált, és az ajtó felé intett. – Várunk itt egy kicsit, amíg  a titkárnője kiüríti a külső irodát.

– Oké. – Dehart megvonta a vállát. – Megosztaná velem a részleteket, Arnie?

– Panama éppen felrobban, miközben itt beszélgetünk – kezdte van Damm. – És ebben a pillanatban Ryan elnök nincs a posztján. Hamarosan megérkeznek az igazgatók.

Az „igazgatók” kifejezés az NBT, azaz a Nemzetbiztonsági Tanács vezetőit jelentette.

Mulvaney felemelte a kezét, jelezve, hogy a kint álló ügynök valami fontosat mond a fülesébe.

– Szabad a pálya, uram – mondta.

Dehart a vezérkari főnökhöz fordult. – Mit jelent pontosan, hogy „nincs a posztján”?

– Pontosan azt, amire gondol – vetette oda van Damm. Az arca eltorzult, mintha hirtelen megfájdult volna a foga. – A titkosszolgálat nem találja az elnököt. Nem tud kommunikálni? Megsebesült? Elrabolták? – Elhessegette a következő logikus gondolatot. Az elképzelhetetlen. – Azt jelenti, hogy maga tölti be az Egyesült Államok elnökének tisztjét, amíg meg nem találjuk Jack Ryant.