részlet

Budapest, 2022

Copyright © Györffy Kinga, 2022
© XXI. Század Kiadó, 2022

ISBN 978 963 568 302 4

21. Század Kiadó – XXI. Század Kiadó Kft., Budapest
Felelős kiadó Bárdos András és Rényi Ádám
Kiadványfelelős Kovács-Rényi Anna

Szerkesztette Fülöp Éva
Borítóterv Oláh Gábor
Előkészítés Takács Andrea
Korrektúra Bérci Ágnes
Elektronikus változat Ambrose Montanus

Tartalom

Bevezetés

Első rész: Tények és történetek a szabaduláshoz

1. Szabadulás az objektív tény mítoszától

2. Szabadulás a buta változásellenesség mítoszától

3. Szabadulás a könnyű út mítoszától

4. Szabadulás a mindenható történet mítoszától

5. Szabadulás a történetmesélő gén mítoszától

Második rész: Hat lépés önmagad, a meggyőző történetmesélő irányába

1. Nézz mások szemével, de maradj a saját cipődben! (empátia)

2. Találj meg, és rendezz el! (alkotóerő)

3. Egyszerűsíts! (elengedés)

4. Közelítsd a kamerát! (láttatás)

5. Vállald a bizonytalanságot! (sebezhetőség)

6. „Ott légy, ahol vagy!” (jelenlét, elmélyülés)

A könyv karakterei, a megjelenés sorrendjében

Utószó

Függelék

Jegyzetek

Első rész
Tények és történetek a szabaduláshoz

1 Szabadulás az objektív tény mítoszától

„Folyton azt hiszem, hogy valami sóhajtást

írtam le, mikor azt hiszem, hogy valami

igazságot jegyeztem fel.”

Stendhal

„Maradjunk a tényeknél!”

Hetente vajon hányszor rejtőzünk e mondat mögé?

Igen, megnyugtató a mondat, hiszen azt sugallja, hogy a tények révén megőrizhetjük részrehajlásmentességünket, tökéletes logikával és kristálytisztán közvetíthetjük az üzenetünket, és legfőképpen, megfoghatjuk az igazságot, a sziklaszilárdat, a vitathatatlant. Az a nyugtalanító, hogy míg a tények önmagukban valóban objektívek, a jelentésük és jelentőségük mindig szubjektív.

Vegyük például azt az egyszerű helyzetet, amikor esik a hó. A hóesés megkérdőjelezhetetlen tény, nem?

2003 őszén huszonkét éves ösztöndíjas egyetemistaként érkeztem Wisconsin államba. Ottlétem harmadik hónapjában, emlékszem, kora este léptünk ki az egyetemi könyvtár épületéből frissen szerzett brazil barátnőmmel, Luanával. A novemberi lámpafényben hópelyhek szállingóztak. Luana ledobta a táskáját, és kitárt karral, égnek emelt arccal forogni kezdett, körbe-körbe, fényes fekete fürtjei boldogan forogtak vele – élete első hóesésében. Vízcseppek folytak le az arcán, én tátott szájjal bámultam. Nekem, aki Erdélyben, a hegyektől körülzárt Gyergyói-medencében nőttem fel a nyolcvanas években, a hóesés egészen mást jelentett. Hosszú, kemény telek tapasztalatát, amit egy leheletnyi büszke öntudat lepett be. Gyerekkoromban a családi házunkhoz közeli híres-neves meteorológiai állomáson rendszerint mínusz harminc fok alatti téli hőmérsékletet mértek, többször is miénk volt az országos hidegrekord. Az öcsémmel novembertől áprilisig síoverallban és -bakancsban tapostuk a hórengeteget a másfél kilométerre lévő iskoláig, és onnan haza. Honnan a csudából varázsoltak a szüleink síoverallt, miközben nem hagyták el a medencét, a boltok pedig üresen kongtak? Bárhonnan is, egyvalami kétségtelen: a tél a mindent megoldás és mindent kibírás bizonyosságát jelentette számukra, számunkra, Ceaușescu diktatúrájának idején.

Hogy Wisconsinban eljutottam-e Ceaușescuig, fogós kérdés (tudatosan valószínűleg nem), mindenesetre hullott a hó, és ez a tény két teljesen különböző, szubjektív jelentést hívott elő, két különböző cselekvéssel: Luana önfeledt örömtáncba kezdett, én kemény télre készültem, nem kevés magabiztossággal.

Ahogy ez a példa is szemlélteti, a szubjektív jelentés mögött mindig ott van az érzelmi kontextus, ezt nevezzük történetnek. Luana, mint utóbb kiderült, a maga idilli-örömteli, vattacukros téltörténetét gyerekkora képeskönyveiből őrizte, én a magamét gyerekkorom valóságából. Le kell ugyanakkor szögeznünk, hogy a történet nem csupán egy időszak vagy esemény/eseménysor sűrítménye, jóval több annál: hordoz magában valami kulcsfontosságút abból, amit a túlélésről, vagy ha úgy tetszik, a boldogulásról tanultunk.

Minden helyzetben, amikor egy tényhez jelentést társítunk, automatikusan működésbe lép az úgynevezett kognitív tudattalanunk, és megkérdezi: segít ez a tény, vagy hátráltat? Élvezetet vagy próbatételt hoz? Elengedhetjük magunkat, vagy elszánásra van szükségünk? A választ pedig a történetünk fogja megadni.

Egy tény szubjektív jelentése mögött mindig ott van az érzelmi kontextus, ezt nevezzük történetnek. Minden történetünkben benne rejlik valami számunkra igaz és fontos mindabból, amit a túlélésről – fizikai, mentális és szociális értelemben – megtanultunk.

Ha ezen a ponton még mindig ragaszkodsz ahhoz, hogy „maradjunk a tényeknél”, érdemes belegondolnod, milyen gyakran fordul elő, hogy sorolod a tényeket, egyértelműen és félreérthetetlenül, de mintha a falhoz beszélnél. Mivel valószínűleg nem olyan fából faragtak, hogy eltántorítson a sikertelenség, jó eséllyel megint nekigyürkőzöl, újabb és újabb tényeket vonultatsz föl. Mindhiába. Bosszantó, ugye? Lehet, hogy megállapítod, a beszédpartnered vagy közönséged nem elég józan gondolkodású, nem elég intelligens, nem elég felvilágosult, nem elég egyenes, nem elég erős jellem – pedig feltételezhetően nem erről van szó, hanem arról, hogy az objektív tényeidből olyan szubjektív, egyébként érvényes jelentéseket olvas ki, amelyek elzárják őt a mondanivalódtól. (Ahogy fordított esetben téged is az övétől.)

Ha tehát vezetőként szeretnéd megszólítani, sőt meggyőzni őt, esszenciális, hogy elengedd az önmagában megálló tény mítoszát, és a szubjektivitáshoz új alapokon közelíts.

1. Először is: nézz szembe a saját szubjektivitásoddal. Nehéz ez, mert a biológia valamennyiünket hajlamossá tesz arra, hogy „vakok legyünk önmagunk szubjektivitására”. Hasonlatos ez ahhoz, mint ami a régi viccben történik, ahol az idős hal találkozik két fiatallal, és megkérdezi:

– Milyen a víz?

Mire a fiatalok összenéznek:

– Mi a fene az a víz?

2. Nos, a szubjektivitásod és a történeteid sokasága a víz, amiben úszol, amiben élsz; jó, ha erre naponta emlékezteted magad.

3. Aztán: ha már tudatosítottad a saját szubjektivitásodat, fordulj elfogadón, a megismerés és megértés szándékával a másokéhoz. Amennyire könnyűnek tűnik ez elméletben, annyira nehéz a hétköznapok gyakorlatában, de e nélkül esélyed sincs arra, hogy a megfelelő pillanatban, a megfelelő – releváns – történettel tudj majd a meggyőzendő félhez kapcsolódni.

4. Végül: a tények mellett mindig kínálj fel történetet.

Forgalmazza:
eKönyv Magyarország Kft.
www.ekonyv.hu

Felhasznált betűtípusok
EB Garamond – SIL Open Font License
Noto Serif – Apache License 2.0