AMTAK E-KÖNYVEK

Móricz Zsigmond

Bál

AMTAK Bt, 2023

Cop. AMTAK Bt, 2023

Sorozatszerkesztő: Varsányi József

Grafikai tervező: Vári Gabriella

ISBN 978-615-6632-80-7

Kiadó: AMTAK Bt, 2040 Budaörs, Semmelweis u. 6/B

+36 20 218 6762 amtakbt@gmail.com www.amtak.hu

Látogasson el megújult honlapunkra, ahol rengeteg új kiadvány várja nagy árkedvezményekkel!

Próbálja ki pendrive-könyveinket is! Minek rakná tele lakását zsúfolt könyvespolcokkal, ha egy albumban elfér egy teljes könyvszekrény anyaga? Bármikor elővehető, könnyen kezelhető, és nem foglalja a tárhelyét sem. Kiadónktól rendelve egységesen 2.500-3000 Ft/db, amin elfér akár sokezer oldal, és az ár tartalmazza a postaköltséget is. Laptopról vagy megfelelő csatlakozóval telefonról is olvasható.

Készült: AMTAK Bt, Budaörs

Móricz Zsigmond

Bál

Tartalom

Móricz Zsigmond

Bál

ELSŐ FEJEZET

amelyből kiviláglik, hogy egy elkövetett baklövés az embert újabbakra sodorja. Vagy az is, hogy a meg nem fontolt erényes cselekedetet az ember megfontolt rossz tettekkel igyekszik jóvátenni.

MÁSODIK FEJEZET

amelyben az élet furcsa hajszája jelenik meg. Ha a sors valakire ráveti magát, akkor annak nem hagy békét. És ez a hajsza addig tart, míg csak bírja az áldozat. Már akár jó az, ami történik vele, akár rossz.

HARMADIK FEJEZET

melyben kiderül, hogy az életben a legnehezebb az a rövid korszak, mikor a fiatal lélek a család, az iskola és a saját rabságából az önálló gondolkozásra és a szabadságra érik.

ELSŐ FEJEZET

amelyből kiviláglik, hogy egy elkövetett baklövés az embert újabbakra sodorja.
Vagy az is, hogy a meg nem fontolt erényes cselekedetet az ember megfontolt
rossz tettekkel igyekszik jóvátenni.

1.

Október hatodikán az osztály, mint tudjuk, sztrájkot jelentett be. Otthagyta az iskolát, megszökött a hátsó ajtón s kivonult az Éden kertbe a 48-as honvédemlékhez. Ebből nagy kavarodás lett. Az egész város pártokra szakadt s csak nagynehezen intézték el a dolgot úgy, hogy az igazgatóság az összes résztvevőknek szabályszerűt adott magaviseletből, a főbűnöst, Gondos Márkot, a zsidófiút, az iskola főfő hatóságához, a református püspökhöz küldték ad audiendum verbum. A püspök kegyes volt és emberséges és elengedte neki a büntetést.

Csak egy fiú volt az osztályban, aki ebből a nemzeti hőstettből kimaradt, Nyilas Misi.

Ő nem vonult ki az osztállyal.

Önállósította magát. Megtagadta a szolidaritást és ezzel elszakította magát az osztálytól.

Nem kapott szabályszerűt. Kifogástalan mameluknak bizonyult s ez olyan szégyenfolt volt a lelkén, hogy elvesztette bizalmát önmagában.

Még arról sem panaszkodhatott, hogy támadták, csúfolták s megvetették érte. Akkor talán mártírnak érezte volna magát. Ha nem a hősiességért, az egyéniségért. De az osztály vele szemben, különösképpen semmi ellenérzést nem mutatott. Sem az osztály valamelyik tagja. Egyáltalán úgy tettek, mintha elfogadták volna őt egy egészen önálló és külön ízlésű embernek, akinél más mértékkel kell mérni, mint náluk.

Ez Misit határtalanul bántotta és sértette.

Csak azért nem esett búskomorságba, mert egészséges volt. Sovány, egészséges, szívós természet, mely mindent kibír. Még vidám is volt. Éppenúgy nevetett, óra közökben, mint akárki, csak a lelke mélyén érzett valami kietlen gyötrődést és szakadatlanul azon tépelődött, hogy mi köze is van neki ehhez a csoport fiúhoz, akikkel egy teremben hallgatja a gimnázium utolsó évét.

Mi köze van magához az egész emberiséghez?

Ha ő október hatodikán oly hirtelen, egy pillanat alatt döntött s emancipálta magát a tömeg befolyása alól, akkor így lesz ez egész életében. Tehát neki semmi köze nincs az emberiséghez?

Egyelőre semmit sem tudott csinálni. Tanulni nem volt kedve. Kivette a könyvtárból Kemény Zsigmond egyik regényét, a Gyulai Pált, de nem bírta olvasni. Úgy érezte, hogy a regény nagyon szép, de nagyon fárasztó. Tele volt különös alakokkal, különös helyzetekkel és különös elmélkedésekkel. Felvette, letette s minduntalan abbahagyta. Nagy könyvmoly volt különben. Egy könyvet egy éjszaka kiolvasni, semmi sem volt neki s ezzel a könyvvel mégsem haladt előre.

Az iskolai tanulmányokkal még kevésbé. Semmi kedve nem volt tanulni. Únta az egészet, ahogy únta az egész életet.

Akkor valami váratlan dolog történt.

Október hatodika miatt valahogy elmaradt az Ifjúsági Segélyegylet megalakulása.

Az iskola fiatal volt, csak néhány év előtt lett felső gimnázium s a Segélyegylet csak tavaly alakult meg. De a mult évben semmi eredményt nem mutatott fel, mert a vezetője a vallástanár volt, a kis kövér Csapodi. Ez pedig annyira ráfeküdt az Egyletre, hogy a fiúknak semmi beleszólást nem engedett. Formaság volt az egész. Volt ifjúsági elnök is, de a tavalyi elnök, az esperes fia, szép magas, unalmas fiú, színjeles, természetesen, egyszerűen azt tette, amit a tanár úr parancsolt. Olyan volt az egész egyletesdi, mintha a vallásóra megszaporodott volna eggyel havonta.

Misi már ekkor az Önképzőkörön régen túl volt. Már hatodik osztályos korában kiélte az unalmas vasárnap délelőtti nyavalygásokat, hogy szavalatokat tartottak, értéktelen írásműveket írtak és olvastak fel s mindezekről nyilt bírálatokat kellett rögtönözni. A bírálatok legtöbb esetben annyit mondtak, hogy »Megegyezem az előttem szólóval.« Az első bíráló volt csak bajban, mert annak el kellett mondani, hogy »előadó szavalata középszerű... kiejtése nem egészen megfelelő volt... hanglejtése egyhangú és mérsékelt.« Ilyen bírálattal aztán mindenki megegyezhetett.

Ő sokat tünődött rajta, hogy lehetne az önképzőt felfrissíteni. De ezen a téren oly messze elfutott az osztály előtt, hogy nemcsak nem értették volna meg, de restelte is elárulni, hogy mikkel foglalkozik. Már ő ekkor filozófiai könyveket szedett ki a tanári könyvtárból s még azt sem volt szabad elárulni, hogy a tanári könyvtár rendelkezésére áll. Ha ez nyilvánosságra kerül, a könyvtár őre, a magyar tanár, Babarczy nem ereszti be többet. Az ifjúsági könyvtárban viszont semmi sem volt, csak népszerűsítő könyvek és úgynevezett ifjúsági szépirodalom, amit végképpen megvetett.

Az Önképzőkörről tehát teljesen lemondott s ebben az évben egyszer sem ment el egy ülésre sem. Pedig a vezetőtanár, aki szintén Babarczy volt, nagy súlyt fektetett rá, hogy a fiúk eljárjanak. Ő nagyon csodálkozott, hogy ez az okos ember, hogy nem únja, hogy évről évre ott tölti a vasárnapi délelőttjeit és még a legegyszerűbb fiúk által is lenézett önképzőköri kínlódások őre volt.

De hirtelen híre jött, hogy a legközelebbi vasárnap meg kell alakítani a Segélyegyletet.

Segélyegylet.

Ez valahogy nagyon felvillanyozta. Ebben valami újat és helyeset látott. Itt cselekedni lehet, gondolta. Az osztály legnagyobb része hallatlanul szegény fiú volt, aki a tankönyveket is alig bírta beszerezni. Tandíjat fizetni csak nagy késlekedve tudtak. Még ruhájuk sem volt.

Hátha a Segélyegylettel lehetne valamit csinálni.

Éjjel nem aludt, azon törte a fejét, hogy lehetne pénzt szerezni a Segélyegylet számára. Ifjúi tapasztalatlanságával egyszerűen adót vetett ki magában a város lakosságára. Ha minden család csak tíz fillért áldoz, akkor is nagy pénznek kell begyűlnie. A városnak tízezer lakosa volt...

Az ideát elvetette. A gazdagokat kell megadóztatni. Meg kell találni a módját, hogy adjon mindenki a vagyonához illő összeget... Már tízezer koronákat képzelt el... A debreceni kápsálás mintájára bizottságokat küldene ki. A gazdag fiúk hadd hozzák be az ismerőseik pénzét...

Teaestélyeket kell rendeztetni. Kiss Paliék a város legelőkelőbb családjai közé tartoznak és a Pali anyja nagyon kedves és agilis néni. Mindenki fizesse meg a teáját a Segélyegylet javára. S minden héten másik családot kell belevinni...

Az iskolába járók útján nem lehet pénzt szerezni, azt hamar belátta. Annak nem sok értelme van, hogy a fiúkra kivesse, hogy bármilyen kis pénzeket is adózzanak. Irkájuk sincs. Éppen arra kell a pénz, hogy ingyen írószerrel elláthassa legalább a szegényeket...

De a legnagyobb baj a tagokkal van. Tavaly ő sem járt el az ülésekre, mert únta. Semmi szórakozást nem jelentett, hogy ott üljön templom előtt az osztályteremben s részt vegyen egy gyűlésen, mely legfeljebb tíz percig tart. Semmi programja nem volt a gyűléseknek. A tanár úr egy darabig beszélt az emberszeretetről, akkor elbocsátotta őket.

Igazi tevékenységet kell indítani - mondta magában.

De hogy indítsa tevékenységre a fiatalságot? Mi legyen a program, amit elfogadtathat?

Végre rájött, hogy legelőször a tanári basáskodásnak kell véget vetni.

Ki kell emelni Csapodit az elnöki székből.

Ettől oly izgalomba jött, hogy egész éjjel nem bírt aludni. Óriási dolognak tartotta, hogy ő szembe szálljon a tanárral s annak a már kialakult s megállapított rendjével.

Másnap szombat volt. Órán szórakozott és álmos volt. A Segélyegyletről egy szó sem esett.

Az Önképzőkör már régen funkcionált s ott őt nagy sérelem érte. A fiúk nem választották meg semminek, csak jegyzőkönyvhitelesítőnek. Ezt pedig, ha a megválasztottak nem voltak jelen, akkor akárkivel lehetett pótolni. Pedig mindenki tudta, hogy ha van valaki, aki az Önképzőkörben szerepet vihetett volna, az ő volt.

- Nem vagyok népszerű - mondta magában.

Nem baj. Még jobb, vigasztalta magát, hogy nem választottak meg, legalább nincs semmi dolgom, semmi felelősségem. Meg attól is félt, hogy szónokolnia kell s ehhez nem értett. Ahogy felállott, már elmúlt a mondanivalója. Péteryt választották meg, aki jeles tanuló volt, egy olyan presztizs jeles, aki a leggazdagabb volt köztük s már évek óta mindegy volt, hogy hogy felelt, a jelességét a tanárok nem merték s nem akarták érinteni.

- Diktátor szeretnék lenni...

Mikor ez felvillant előtte, már az utat is elképzelte. Szólani kellene Géza bátyjának, hogy választassa meg.

Biztos, ha az igazgató csak egy fiúnak is szól, akkor megvan a választás. A többi az ő dolga.

De persze, ezt a kérdést ő nem mondhatja meg, csak úgy lenne jó, ha a bátyja magától találná ki s végrehajtaná kérés nélkül.

Szombaton az utolsó óra közben történt, hogy Gondos Márk éppen mellette állott s a Segélyegyletről kezdett beszélni. Az ő véleményére appellált.

Ő valami olyat mondott vállat vonva:

- Ez nem Segélyegylet. Ahol a tanár parancsol, nekem olyan egylet nem egylet.

Ezzel ott is hagyta őket s többet nem is hallott a dologról.

De mikor délben hazament, újra csak az járt a fejében, hogy lehetne Géza bátyjának szuggerálni azt a gondolatot, hogy választassa meg őt.

Ebédnél nagyon magábamerülve és komoran ült az asztalnál. Géza bátyja többször ránézett s egyszer azt mondta:

- Min töröd a fejed, Micháel?

- Semmin.

- Az nem sok.

Ezen majdnem elpityeredett. Nem szerette, ha úgy beszélnek vele, mint egy gyerekkel.

Később azt mondta Géza bátyja:

- Ki lesz a Segélyegylet elnöke?

- Csapodi tanár úr.

A bátyja fínoman mosolygott.

- Ő bizony egy kicsit elég erőszakos elnök, azt tudom.

- És semmit sem csinál.

A bátyja elgondolkozott.

- Mit lehetne csinálni?

- Nem tudom.

- Nem?

Vállat vont s lesütötte a szemét, mert félt, hogy a bátyja a szeméből kiolvassa a sóvárgást s azt nem, azt nem bírta volna elviselni.

De bent, a lelke égett a rettenetes vágytól.

S hirtelen rá is jött valamire. Soha nem szerette a kedvezéseket, a kivételezéseket s ha őt most hatalmi szóval választanák meg, akkor nem volna mersze határozottan és erőszakosan lépni fel, mert úgy tűnne fel, hogy csak azért teszi, mert az igazgató öccse és az igazgató küldte ki erre a szerepre.

Szerette volna minden áron az elnökséget, de úgy, hogy ne ő akarja s ő ne is tudjon róla. Szerette volna, ha igazságtalanul történik is, de ne az ő tudtával.

Ha azonban ő elárulja ezt a kívánságát s tegyük fel, a bátyja arra gondolt, hogy: lássuk, mit tud csinálni a gyerek? akkor már le van törve a szabadság.

Nagyon nehéz volt ez a szombat délután.

Elbujt az emberek elől, egyetlen osztálytársával sem találkozott. Különösképpen a korteskedés legalább annyira ellenére volt, mint a hatalmi kinevezés. Neki az kellett volna, hogy az osztály a saját jószántából válassza meg. Akkor teljesen szabad keze van és megmutathatja az erejét. De ha a választást befolyásolja, akkor éppen úgy el van adva, mintha felülről jön a döntés.

De közben számtalan tervet eszelt ki. Papírt vett elő s összeírta a gondolatait. Egy igazságos és hasznos Segélyegyletet kell csinálni. Sertorius akart lenni, de a nép akaratából.

Sertoriusról, a rabszolga-vezérről, aki a hispániai rabszolgalázadást Róma kapui elé vezette, drámát írt. A dráma már nagyon előrehaladott volt s írás közben tanulta meg, milyennek kell lenni egy vezérnek.

Saját alkotásából tanulta meg, mit kell tennie annak, aki a népen segíteni akar.

2.

Vasárnap délelőtt, teljesen kimerülve, letörve, fáradtan ment fel az iskolába, hogy a választáson kötelességszerűen részt vegyen. Innen is elmaradhatott volna, de akkor aztán egyáltalán semmi reménye nem lehetett rá, hogy megválasszák. Ez nem október hatodika, itt valami történhetik.

Ahogy belép az osztályba, már sokan voltak együtt. Gondos Márk éppen a fekete tábla előtt áll és hosszú karjai mozognak a táblán. Krétával írt fel valamit s ő a legnagyobb megdöbbenéssel olvasta a feliratot:

Elnök: Nyilas Mihály.

Nagyon megdöbbent és úgy tett, mintha nem látta volna. Azonnal végig futott agyán, hogy ez Gondos Márknak saját külön hízelgése vele szemben.

Sietve ment a helyére, leült és mereven nézett és senkire nem vetett egy pillantást sem.

Ezt az egyet nem képzelte, hogy az egész osztályban egy híve akadjon s éppen ez a Gondos Márk, akihez neki semmi köze. Hol vannak a barátok? Jákób? a testi-lelki barát, aki előtt oly őszintén el szokott mondani mindent. Ha véletlenül találkoznak, még azt is elmesélte volna, hogy diktátor szeretne lenni. Mert előtte a barátság azt jelentette, hogy semmi titkot nem tartani. A barátság fokát nála meg lehetett abból ismerni, hogy kivel mennyire volt bizalmas. Akit szeretett, az előtt igyekezett úgy kitárni a lelkét, mint önmaga előtt. Jobban, mert koncentrálta a figyelmét arra, hogy tökéletesen megmutassa magát. Ahogy az író az írásban lelkének legféltettebb titkait bogozza ki, úgy ő a barátja előtt pirulás nélkül még azt is kötelességének tartotta megmondani, amit pedig szégyelni szokott az ember.

Persze Jákób maga szeretne elnök lenni s lehet, hogy azért nem látta az utóbbi napokban, mert ő sem akarta elárulni hasonló gondolatait.

De Jákób nem való elnöknek. Jákób szeretné, mint díszt, mert ki ne szeretné, ha a közösség maga felé emeli, ám semmit sem csinálna, csak meghúzódna a tanár előtt s végrehajtaná, amit az parancsol. Jákóbnak semmi programmja sincs. Még rosszabb lenne, mint a tavalyi elnök, aki legalább úri fiú volt és reprezentálni tudott.

De hol vannak a többiek? Kiss Pali, akitől egy ilyen heccet inkább várt, hogy felírja a táblára, hogy »Éljen Nyilas!«

Kiss Palinak eszébe sem jut. Kiss Pali cukrot eszik és osztogat s még a cukorral sem jön hozzá.

Igaz, ő nem szokta elfogadni, de annak, aki ad, nem kell azt tudomásul venni. Annak minden esetben meg kell próbálni, ha szeret valakit, hogy kedveskedjen neki.

És hol van Pimpi, a magyar tanár öccse? Attól is inkább várta volna ezt a feliratot. De Pimpi egy mozdulatlan, tehetetlen balek. Az úgy viseli magát, mint egy egér, csak egészen négyszemközt szeret motyogni, de hogy kiálljon a barátért?

Mindez csak átfutott rajta. Nem volt idő gondolkodni sem, mert bejött Csapodi.

A fiúk felállottak, mint mikor órára jön. Pedig ez szabad köztársasági gyűlés, itt, míg a választás nincs meg, addig nincs tanár és nincs tanítvány, az ő érzése szerint most szabad választó polgárok, mint az Egyesült Államok parlamentje.

De azért kényelmetlenül és fanyalogva, egy kicsit ő is felemelkedett s rögtön vissza is ült a helyére.

Csapodi frissen volt borotválva, kis bajusza hegyesre volt kicsípve széles orra alatt. Dagadt feje volt, nem nagy fej, de dagadt. Jóllakott malacfej.

Felment a katedrára s köhintett kettőt, akkor mosolyogva azt mondta:

- Kérem, törüljék le a táblát... A... a... választást befolyásolni tilos... alkotmányellenes, hogy úgy mondjam...

Misi elpirult. Valóban a táblát neki kellett volna letörültetni, de ő nem akart beleavatkozni, még ennyivel sem, az emberek szabad akaratába...

Egy fiú készségesen futott fel a táblához és a zsebkendőjével dörgölte el a feliratot.

- Uraim, - kezdte Csapodi - kedves barátaim. Szeretném úgy mondani: Fiúk... Tehát fiúk! arra akarom csak felhívni a maguk figyelmét, hogy ez az Egyesület, amelyet ma az Igazgatóság rendelete alapján meg kell alakítanunk, valami egészen más, mint az Önképzőkör. Az Önképzőkör a szellemi életet kívánja kifejleszteni önökben: ez az egyesület egy sokkal prózaibb, de szükséges emberi érzést kíván megalapozni az ifjúi lélekben: a segélyezés gondolatát. Természetes, hogy az emberiség úgy van elrendezve, hogy az egyiknek több jut az anyagi javakból, a másiknak kevesebb. Ez mindig így volt és mindig így lesz. Már Krisztus urunk korában is voltak gazdagok és szegények és Urunk Jézus Krisztus éppen azzal a nagy munkával járult hozzá az emberiség életéhez, hogy a gazdagokat és a szegényeket egyaránt maga köré gyüjtötte. A kereszténység templomaiban, bármilyen felekezet is az, mindenütt jelen vannak a gazdagok és a szegények... Ez egy korszakalkotó nagy gondolat, mert az emberiséget jobb, megértőbb és szeretetteljesebb viszonylatba hozta... Isten színe előtt mindnyájan egyenlők vagyunk. Szorosabban véve, az Ifjúsági Segélyegyletnek az a célja, hogy az ifjúságba beiktassa azt a gondolatot, hogy cselekvőleg foglalkozzanak azok, akiknek van, azoknak a dolgaival, akiknek Isten a maga véghetetlen bölcsességében kevesebbet juttatott.

És így tovább. Ha Csapodi elkezdett beszélni, annak soha nem akart vége szakadni. Beszédében semmi rendszer nem volt, csak azokat a valláserkölcsi szavakat ismételte, amelyeket órán szokott elmondani.

Misi türelmetlenül hallgatta. Oly kimondhatatlanul únta ezeket a lélektelen s meg nem gondolt általánosságokat, hogy most is lehúnyta a szemét, mint vallásórán s igyekezett nem figyelni arra, amit a tanár mesélt.

Várta a választást. Teste tele volt izgalommal s mereven tartotta a fejét. Nem tudta mit csináljon, gondolta, hogy a fiúk közben rá-ránéznek s nem akar a magatartásával semmiben részt venni. Se nem helyeselt, se nem tiltakozott. Merev volt, mint egy fából faragott szobor.

Aztán a beszédnek is vége lett egyszer és Csapodi kihirdette, hogy most következik a választás.

Elővett egy iratot s belenézett.

Tehát kész listát hozott magával:

- Kérem, be kell jelentenem, hogy a Gimnázium Igazgatósága erre az évre is engem nevezett ki a megalakítandó Ifjúsági Segélyegylet tanárelnökévé. Meg kell azonban alakítani az ifjúsági tisztikart is, mert az Egyesület kebelében egy ifjúsági szervnek kell léteznie, mely az Egyesület ügyeit szép rendben és jól végezze el... Ifjúsági elnöknek...

Mielőtt kimondhatta volna a nevet, mely láthatólag fel volt írva a papírjára, az osztály több pontjáról, hátulról felhangzott egy-egy hang s azt kiáltották:

- Nyilas Mihály.

Misi elpirult. Ez nagyon szép volt. Szerette volna tudni, ki kiáltott, de nem mert visszafordulni az első padból s megnézni a híveit. Csupa ismeretlen hang. Barátainak a hangját nem ismerte fel köztük.

Csapodi elhallgatott. Megigazította a szemüvegét és mosolygott.

Egy pillanatig elbírálta, hogy tanácsos-e egy neki alapjában véve közömbös más névnek a kedvéért az igazgató öccse ellen nyilatkozni?

Nagyot nyelt s azt mondta:

- Nekem mindegy, ha az Egyesület tagjai így kívánják.

Az osztályon egy kis izgalom futott végig.

Az osztályban nemcsak a nyolcadikosok voltak ott, hanem zsúfolva volt a terem. Mind a nyolc osztályból voltak jelen. Misi megérezte, hogy most valamennyien, különösen a kisebbek, harcot éreztek meg s a harc kedvéért van az egész tüntetés.

Mert hirtelen egész rendes lárma volt:

- Éljen Nyilas, éljen Nyilas Mihály.

Csapodinak már ezt el kellett volna fogadnia választásnak, ha jóakarattal van a jelölttel szemben, de ő fontoskodva azt mondta:

- Felteszem a kérdést: akarják-e Nyilas Mihályt megválasztani? Akik akarják, álljanak fel.

Az egész tömeg felugrott.

Misi szédülve kissé körülnézett ebben a pillanatban s csak azt látta, hogy alig néhányan ülnek, Pétery ült. A nyolcadikból voltak ülők. Fussbaum Náci is ült.

Nem volt ideje ellenőrizni, mert röstellte, hogy megszámolja.

Csapodi azonban a szemével és az ujjaival számolt.

- Konstatálom, - mondta - hogy a többség...

Ebben a pillanatban Pétery hangját lehetett hallani. Indignálódva mondta:

- Egyhangúlag tanár úr.

Misi odanézett s látta, hogy Pétery meggondolta magát és állott. Mindenki állott.

- No jó, - mondta a tanár - hát jelentsük ki, hogy egyhangúlag...

Erre nagy tombolás tört ki, mindenki kiáltotta:

- Éljen Nyilas, éljen Nyilas.

Senki sem ült, csak ő maga.

- Tehát, - ismételte Csapodi egy kis izgalommal a hangjában - tehát kérem az Ifjúsági Segélyegylet ifjúsági elnökének egyhangúlag Nyilas Mihályt jelentem ki megválasztottnak.

Még egy éljenzés történt, akkor mély csönd lett.

- Következik a főtitkár választása.

Csönd.

A tanár megnézte a papírját s azt mondta:

- Az előttem lévő hivatalos lista Jákóbot ajánlja.

- Éljen.

- Van talán az uraknak ellenjelöltje?

Senki sem szólt.

- Akkor Jákóbot egyhangúlag megválasztott főtitkárnak jelentem ki.

Csönd. Senki sem éljenzett.

- Következik a pénztárnok választása.

Csönd.

- Az előttem levő hivatalos lista Babarczy Bélát ajánlja.

Hallgatás.

- Van valakinek ellenjelöltje?

Egy hang azt kiáltotta:

- Suhajda.

Erre általános kacagás tört ki. Suhajda igen rossz tanuló volt, csak vicc volt a kiáltás.

- Ez komoly? - kérdezte a tanár mosolyogva.

Nagy nevetés. Suhajda azt kurjantotta:

- Nekem nem kell.

Újra nevettek.

- Tehát Babarczy Bélát.

Erre sokan kiabálni kezdtek.

- Szavazzunk.

- Nem bánom, szavazzunk, - mondta Csapodi. - Akik Babarczy Bélát pénztárnoknak kívánják, álljanak fel.

Misi felállott, de arra lett figyelmes, hogy háta mögött nagy nevetés volt.

Csak hárman állottak fel rajta kívül. Persze a falnál körül, egész tömeg állott, akiknek nem jutott ülőhely, de azok meg kézzel-lábbal integettek, hogy nem akarják.

- Kérem, - mondta nagyon rossz kedvvel a tanár, - ebben az esetben új jelöltet kérek.

- Keresztes, Keresztes.

Misi leült s gondolkodott, ki ez a Keresztes. Ez egy hetedikes volt.

A zúgás egyre nagyobb lett. Keresztes nevét oly harsányan kezdték kiabálni, hogy megírigyelte.

Igazi lelkesedést érzett ki a tömeg lármájából.

A tanár is meg volt ütődve.

- Felteszem a kérdést, akik Keresztes Péterre akarnak szavazni, álljanak fel.

Mint egy test ugrott fel a tömeg. Misi körülnézett. Hát a nyolcadikosok egy része ugyan ülve maradt, de szemmel látható volt, hogy óriás többség van Keresztes mellett.

- Keresztes Pétert tehát az Ifjúsági Segélyegyesület pénztárnokának szótöbbséggel megválasztottként jelentem ki.

A többi szavazás nem volt érdekes. Akit a tanár ajánlott, mind szótöbbséggel választották meg. Ellenőr lett Kiss Pál. Jegyző Imreh Imre, hetedikes; könyvtáros Végh Antal hatodikos.

- A bizottsági tagokat úgy kell megválasztani, hogy minden osztályból kettőt, kettőt. Erre nézve a legközelebbi gyűlésre az új tisztikartól javaslatot kérek... Ezzel a mai ülés tárgysorozata kimerült s a jegyzőkönyv megírására az újonnan megválasztott főtitkárt, a hitelesítésre Babarczy Bélát és Péteryt jelölöm ki. Legközelebbi gyűlést, a bizottságok megválasztásának sürgőssége miatt jövő vasárnap délelőtt tíz órára tűzöm ki.

- Nem lehet, - kiabáltak, - önképzőkör van.

Csapodi megzavarodott:

- Igen, igen, - mondta, - a Segélyegylet gyűlései mindenkor vasárnap délután három órakor lesznek.

- A gyűlést bezárom.

Ezzel már fel is állott s állva rendezte el a kezében levő iratokat s azzal vette a kalapját és botját s eltávozott.

A fiúk lázban maradtak még együtt. Óriási zsibongás volt, mint egy viharos óra után.

Misi azt hallotta, hogy mindenfelé a Keresztes nevét mondogatják. Kicsit le volt törve, de benne volt az az érzés, hogy majd lesz ez még máskép is.

Barátai hozzá jöttek és gratuláltak.

Jákób is hozzásietett és melegen szorongatta a kezét s nagyon nevetett.

Misi kicsit dermedt volt. Nem is tudja, hány fiúnak szorította meg a kezét. Fontos, hogy végeredményben mégis csak győzött: ő az elnök.

Boldog volt. Úgy fel volt hevülve, mintha valami bokszviadalból került volna ki. Igen fel volt izgatva.

- Mégis csak disznóság, - mondta Pétery, - amit ez a marha Csapodi csinál. Nem fogott kezet az új tisztikarral.

Misi csak most eszmélt rá, hogy ezzel valóban nagy sérelem történt.

- Majd lesz ez még máskép is, - mondta dacosan.

Egész kis vezérkar gyűlt össze körülötte.

- Jákób, gratulálok. Nagyon örülök, - mondta Misi, aztán kiáltott: - Keresztes, Keresztes.

Keresztes hátulról előresietett hozzá.

Misi kezet nyujtott neki:

- Gratulálok. Nagyon örülök, hogy együtt fogunk dolgozni, már ismerem a nevedet.

Keresztes boldogan adta a kezét.

Igy Misi a tanár helyett sorra üdvözölte a megválasztottakat.

- Már holnap beszélni akarok veletek. Lassan meg fogjuk csinálni a programmot.

Úgy vették körül, mint egy vezért.

És ő nem ismert magára. Nem is tudta, hogy ezt is tudja. Felülről beszélt a fiúkkal. Nem leereszkedve, de mégis felülről. És mindenki elfogadta a fölényét. Lassan csakugyan egy belső kör alakult ki körülötte, a megválasztottak szorosan csoportosultak hozzá.

- Ne féljetek, meg fogjuk védeni az ifjúság szerepét.

- Az kell. Az nagyon jó lesz.

Mikor kifelé mentek az osztályteremből, az ajtónál egy hosszú fiú állott és kalaplengetve kiáltotta:

- Éljen Nyilas Mihály.

Gondos Márk volt. Misi elröstelte magát. Tulajdonképen ennek köszönheti az egész választást, mert ha ez fel nem írja a táblára az ő nevét, akkor az ifjúság nem is jön rá, hogy ő a jelölt.

Kezet nyujtott neki s azt mondta:

- Benne leszel a bizottságban.

Gondos Márk szerénykedve mondta:

- Óh kérem szépen, - eddig nem tegeződtek - nem vagyok én arra méltó.

De ő mégegyszer megszorította a kezét s kiment.

3.

Nagyon boldog volt, de titkolta.

Sietve ment fel az igazgatói lakásba s a konyhába futott a nagyanyjához:

- Édes nagyanyám, elnök lettem.

Nagyanyja összecsapta a kezét.

- Elnök?

És ragyogott az arca.

- Ifjúsági elnök, - korrigálta rögtön becsületesen, - mert a tanárelnök Csapodi.

- Az a hiéna?

Ezen ő nagyon nevetett.

Csak most jutott eszébe, hogy az igazgatóválasztásnál Csapodi volt a Koós párt ügyvezetője s azóta a családban nincs jó híre.

Most már értette, hogy mért nem akarta ez őt ifjúsági elnöknek.

De mégsem ez bántotta, hanem az, hogy nem volt elég lelkesedés a szavazásnál. Keresztesnek tízszer nagyobb tombolás jutott.

Mindegy. Fontos, hogy a választás sikerült és nem a bátyjának köszönheti.

Ez mindennél többet ért. Hogy le lenne most törve, ha valami jogtalan dolog került volna bele a választásba. Hogy a bátyja egyáltalán nem szólt bele, az meglátszott akkor, mikor Csapodi a listát nézte. Azon nem volt rajta az ő neve. Talán egyáltalán nem is volt rajta, semmiféle tisztségre. Lehet hogy ezt éppen úgy állapították meg, hogy az igazgató öccse maradjon ki.

Bement a szobájába és nagy léptekkel járkált körül-körül a szobában. Oly rohanva, mintha kint futna a pusztán. A szoba közepén ott állott a nagy iskolai, zöldre festett asztal. Tele az ő könyveivel és papírjaival.

Tükör nem volt a szobában, de az egyik ablakszárny nyitva volt s tükrözött. Belenézett és meglátta kipirult és győzelemittas arcát s megütődött.

Nem, azért nem kell ennyire elárulni, hogy így örül.

Az embernek uralkodni kell magán.

Azt hallotta a borsodi paptól, hogy: »aki nem tud tűrni, nem fog uralkodni.«

Hát ő tűrni tud.

Most jobb lenne-é, ha kiteszi magát egy korteskedésnek?... Ha a fiúkat sorra járja és megszervezi azokat, akik neki korteskedjenek, s megbukik. Mekkora szégyen lett volna az s ha megválasztják, valóban felényit sem ér az öröm.

Óriási dolog, hogy nem tehet magának szemrehányást, hogy jogtalanul jutott hozzá. Sőt, ez a tiszta választás hatalmas erőt ad: a fiúk azt várják tőle, hogy ő felszabadítja az ifjúság szerepét az Egyesületben.

De hogy fogja felszabadítani?

Csapodi mindent el fog követni, hogy őt félretolja. És ő mit tehet ez ellen? Csapodi utóvégre tanár s azt teszi, amit akar. Újra megpróbálja, hogy posványba süllyessze az egész akciót.

Vajjon van-e valami pénze az Egyesületnek? Ezt már holnap meg fogja tudni. Ő tavaly teljesen ki volt zárva abból, hogy valamit is megtudjon arról, mit vettek be és mit adtak ki. Arról tud, hogy van egy kis tankönyvraktár. Ebből nyolc vagy tíz fiúnak máris adtak ki kölcsön könyveket. Csapodi adta ki saját hatalmából, bár még nem is volt meg a megalakult egyesület. Egyáltalán Csapodi úgy viseli magát, mintha az egyesület az övé lenne. Mintha a saját zsebéből osztogatna ajándékokat azoknak, akik nála a vallásórán jól viselik magukat.

Ennek vége lesz.

Vadul és elszántan szorította össze az állkapcsát: Csapodi basáskodásának vége. Ezentúl ő fog diktálni.

De nem akar basa lenni, a basa helyén. Alkotmányos úton. Majd ő összeválogatja a bizottságokat. Minden osztályból a legderekabb két fiút fogja kiválasztani. Személyesen akarja megismerni, kik azok, akik alkalmasak.

S lám már is csinált egy bolondot. Gondos Márknak megígérte, hogy benne lesz a bizottságban. Ez baj. Nemcsak azért, mert Gondos Márk zsidó s a fiúk nagyon ellene vannak a zsidóuralomnak, hanem azért, mert amennyire látja, ez a Gondos Márk nagyon jelentéktelen ember. Rossz tanuló, ahogy hallotta, nem is ismeri senki, hiszen csak most jött Szolnokról.

Valami más szerepet kell neki adni. Ha zsidót vesznek be, muszáj Fussbaum Nácit venni fel. Nagy sértés lenne abból, ha a kettő közül egyik zsidó és az éppen azért lenne bizottsági tag, mert az ő nevét felírta a táblára.

Péterynek muszáj benne lenni. Hálásnak is kell lenni hozzá, mert nála nélkül nem lett volna egyhangú a választás kijelentése. S az nagyon csúnya volna, ha csak szótöbbséggel választották volna meg. Szép, hogy Pétery késve ugyan, de mégis felállott s szóval is rákiáltott Csapodira, hogy tessék a választást egyhangúnak deklarálni...

A bizottságba Péteryt és Fussbaumot kell bevenni. Fussbaumot azért is, mert az egész osztályban ő az egyetlen, aki a zsidóságtól pénzt tud szerezni. Gondos Márknak akármilyen érdemei is vannak a választás körül, az csak annyi, hogy heccet csinált. De a bizottságban semmi hasznot nem nyújthat a jelenléte.

A bizottság nyolc osztályból két-két fiú, tehát tizenhat tag. A tisztikar hét tagból áll. Huszonhárom emberből áll az egész Ifjúsági Segélyegyesület.

Nem sok. De legalább nem kell ismeretlen tömegek szeszélyével számolni.

Legfontosabb, hogy a tisztviselői karral jól járjon.

Nem arra gondolt, hogy jóviszonyban legyen velük, hanem arra, hogy jó alkalmazottai legyenek.

Jó, hogy Jákób a főtitkár, mert ha nem lett volna az, akkor nagyon kényelmetlen lett volna vele tovább a barátság. De viszont nem is nagyon jó, mert Jákóbbal kivételes viszonyban van. Jákób nagyon is önérzetes és nem fog szó nélkül parírozni. Vitáikban is mindig Jákób az, aki nevet. Azt nem szabad engedni, hogy rajta nevessen az egyleti dolgokban.

Már érezte, hogy a terveit nem szabad addig kibeszélni, míg a végrehajtásra nem kerül a sor. Meg kell őrizni a titkot. Jákób csak hadd írja a jegyzőkönyveket. Igaz, van jegyző is, egy hetedikes, Imreh Imrének híjják. Ennek csak a nevét ismeri, gyakran mulatott rajta, hogy dupla neve van. Jó fiú, bizonyára jó fogalmazó.

Tehát van három nyolcadikos, ő, Jákób és Kiss Pali. Két hetedikes, Keresztes meg Imreh. És egy hatodikos, Végh nevű, akit könyvtárnoknak választottak meg. Ez az egész tisztikar. Öt alkalmazottja van.

Nem sok. Kevés. Egyik sem jó arra, hogy valami társadalmi akcióba bele lehessen menni velük. Ő is, Jákób is, szegény fiúk. Keresztes valami hivatalnoknak a fia, Imreh nem idevaló. Végh meg gyerek. Kiss Pali nem számít.

No evvel nem lehet nagy csatát kezdeni.

A csatát a bizottságokkal kell megnyerni. Tehát a nyolcadikból föltétlenül Péteryt kell bevenni és Fussbaum Nácit. Zsidó okvetlen kell, anélkül nem is lehet pénzről beszélni. Ez egyik sem ért a pénzhez.

De evvel a Fussbaummal mindig félszeg viszonyban volt. Volt köztük valami ellenségesség. Ez volt, akinek legelőször kijelentette, hogy nem szokott súgni. Azóta ez tüntetett az eleganciájával s nagyvilági modorával.

Mégsem lehet kitérni előle: őt kell bevenni, az összes zsidó fiú között ez a legjobb. Az anyja gazdag rövidáru kereskedő, itt van az üzletük szemben az igazgatói lakással. A legnagyobb üzlet a városban. Nagyra fogja venni az anyja, ha a fiát beveszik a társaságba s majd jó lesz akkor, ha olcsón kell bevásárolni. Akkor is jó lesz.

Rájött, hogy tulajdonképen senkire sem számíthat, csak saját magára. Neki kell mindent kitalálni, a fiúknak a szerepet kiosztani: azok csak végrehajtók lesznek.

Hirtelen pompás idea merült fel benne. Oly remek, hogy elállott tőle a lélekzete s egyelőre még saját magának sem merte elárulni.

Nagyon kacagott és ahogy vágtatott a szobában, mindenre rácsapott az ujjaival egy kicsit, a nagyobb bizonyság és öröm kedvéért.

Rájött, hogy Csapodit hogy fogja kiugratni az elnöki székből.

De erről később, - mondta magának.

A fontos az, hogy alkotmányosan kell vezetni az Egyesületet. Már tudta, mit csinál.

Jákób, mint főtitkár készítse el az elmúlt év történetét s a gyűlésen ő adja elő...

Jákóbnak ez nem lesz könnyű, neki nem adják át az adatokat... Majd ő fogja megszerezni. Majd ő beszél Géza bátyjával és engedélyt kér rá, hogy a mult évről az összes jegyzőkönyvet s annak a mellékleteit, a nyugtákat, számlákat s ami csak van, azt adják ki neki. Akkor összeállítja ő maga az egész történetet s Jákób már készen kapja, csak meg kell stilizálni.

Ennek nagyon örült, mert így alkalma lesz belelátni a Csapodi munkájába s szüksége is van rá, hogy megtudja, mi történt.

Tehát Jákób fogja felolvasni a visszapillantást az Egyesület egyéves multjára.

Keresztessel pedig felolvastatja az új év programmját.

Nem, ezt neki kell elmondania. De Keresztesnek is kell valami szerepet adni. Ő fogja a leltárt összeállítani. Pénztáros, tehát a pénztár történetét dolgozza ki neki. Egy kicsit kiszélesíti azzal, hogy a pénztár ennek az Egyesületnek a lelke, tehát mily lehetőségeket tud a pénztáros javasolni a pénztár megtöltésére. Persze, ezt is neki kell kidolgoznia, de Keresztessel olvastatja fel.

A jegyző hadd beszéljen a multévi jegyzőkönyvekről s felolvassa a választógyűlés jegyzőkönyvét. A könyvtárosnak is lesz jelenteni valója. Fel kell venni a teljes leltárt s a kiadott könyveket.

Nem lesz itt semmi baj.

Nagyon boldog volt, tevékenységi láz ütött ki rajta.

Észre sem vette, hogy eltelt az idő. Hallotta a másik szobából, hogy megérkezett Géza bátyja.

Csak most jutott eszébe a saját nagy dolga: a Sertoriust tíz nap mulva be kell küldeni az Akadémiára...

Erről ismét egy remek ideája támadt: elkéri a kapu melletti kis szobát az Egyesületnek.

Hű, ez remek. Épen most, mikor már alig tudja titkolni, hogy milyen munkában van. Isten csodája, hogy a bátyja eddig nem fedezte fel a tragédiáját.

A kapu mellett van egy kis szoba, amit semmire sem használnak. Ez lesz az ő külön szobája. Itt azt csinálhat, amit akar. Külön szobája lesz a gimnáziumban, mint némely tanárnak. A fizikai, a természetrajzi, meg a rajztanári szobák külön szobák. A többinek nincs. Különb helyzete lesz, mint sok tanárnak.

Ez még a legjobb az egészben.

Nagyon vidáman ment át az ebédlőbe. Húzta a száját, hogy ne látsszék meg a nevetés.

- No Misi, - mondta a bátyja s csillogott a szeme. - Hallom.

- Hát igen, Géza bátyám.

Az igazgató kezet nyujtott:

- Gratulálok, elnök úr.

- Nem én vagyok elnök - felelt nevetve. - Elnök Csapodi tanár úr.

- Hát alelnök.

- Az se vagyok. Alelnök nem vagyok.

- Hát mi vagy, ha se elnök, se alelnök?

- Ifjúsági elnök.

- Szóval mégis csak elnöki jogokat vindikálsz magadnak.

- Én nem vindikálok magamnak többet, mint ami alapszabály szerint az ifjúsági elnöknek jár.

- Hű de politikus lettél egyszerre.

Mind a ketten nevettek.

A nagymama bejött és szintén ragyogó szemekkel nézett rájuk. Leült az asztalhoz s mindnyájan leültek.

Míg a levest hozta a bejáróné, aki a konyhában felszolgált s az asztalra is ő hordta be az ételt, Géza bácsi a villájával dobolt a tányéron.

- Bizony, elnök van a házban. Ifjúsági elnök.

Misi elgondolkozott.

Nem tetszett neki ennek a hangsúlyozása. Elnök. Mi az az elnök.

Most elképzelte, hogy milyen csönd lenne, ha szóba sem került volna a megválasztása, ami Gondos Márk nélkül alighanem el is maradt volna, - tehát nem őt kellene itt ma dícsérni, hanem Gondos Márkot... Vagy pláne, ha megbukott volna. S ha ő nem az igazgató öccse, akkor meg is bukott volna, hiszen semmi népszerűsége sincs: tehát a megválasztásért a bátyját kellene dícsérni, aki olyan fiatalon, 28 éves korában igazgató tudott lenni. Még most is csak 32 éves.

De hallgatott: az sem célszerű, hogy az ember legtitkosabb véleményeit hangosan hirdesse.

Tehát a kész eredmény arra, akinek sikerült, fényt és díszt ad és íme villamos feszültséggel tölti meg a szobát. Bátyjának arca sugárzott. De mért?... Az élet még hosszú s lesznek-e Gondos Márkok, akik mindenkor kiálljanak érette? vagy lesz-e a háta mögött mindig egy igazgató nagybácsi, aki láthatatlan jelenlétével előre segíti a nehézségek közt?

- Ez még semmi, - mondta szerénykedve - az a kérdés, hogy a programomat végre tudom-e hajtani?

Az igazgató ránézett és soká nézte:

- Neked már programod van?

Elpirult. Ezzel a megjegyzésével leleplezte, hogy előre készült a nagy tisztségre s nagyon megzavarodott: hátha a bátyja most azt fogja hinni, hogy ő korteskedett is.

Ezt legjobban röstellte volna s sietve, túlhamar tisztázni akarta magát:

- Csak éppen gondoltam rá, hogy ha véletlenül... mégis megválasztanának... de senkivel eddig egy szót sem beszéltem róla.

- S mi az a program?

- Azt hiszem, - mondta vontatottan s lesütött fejjel - hogy egy Segélyegylet csak akkor működhetik, ha pénzt tud gyüjteni a kasszába.

Az igazgató nevetett.

- Hát igen. Ez a lényeg.

- No de honnan kapunk pénzt?

- Tagsági díjak.

- Mi az? Van 180 diák, mindenki tíz fillért fizet. Ez csak tizennyolc korona.

- Csak tíz fillért fizetnek? Nem egy koronát?

Misi nem tudta, mennyit fizetnek.

- Ha egy koronát fizetnek és mindenki befizeti, az 180 korona. Már 180 koronáért lehet valamit venni.

- Tavaly is vettek.

- De én kevésnek látom, amit tavaly csinált az Egyesület... Sokkal többet kell... Nagyon sokan vannak, akik nem képesek a tandíjat sem befizetni... Legalább írószerrel szeretném ellátni az összest, aki rászorul... Vannak, kivált az alsóbb osztályokban, akiknek még a cipőből is kiáll a lábujjuk.

- Egy ilyen ifjúsági egyesület nem vállalkozhatik arra, hogy felruházza az egész iskolát.

Misi elpirult. Félt, megijedt, hogy a bátyja azt fogja hinni, hogy túlzott fantáziája van.

- Inkább arra kell gondolni, hogy tankönyvsegélyt...

Erre Misi még jobban elpirult, mert benne már egy olyan segítő könyvtár keretei nőttek ki, hogy egyáltalán az egész iskolát, már a szegényeket, ellássa tankönyvvel. S éppen erről a legfontosabbról elfeledkezett. Most akármit fog csinálni, a bátyja azt fogja hinni, hogy az utasítására, tanácsára, parancsára, mindenesetre az ő gondolatára csinálja.

- A tankönyvkérdést én már végiggondoltam, - motyogta - és az a tervem, hogy jövőre már az egész iskola el legyen látva tankönyvvel.

- Brávó.

Misi nem tudta, ez a »brávó« őszinte volt-e?

- Pénz kell, az bizonyos... Nem lehetne társadalmi úton gyüjtést indítani a Segélyegylet javára?

- Hogyhogy társadalmi úton?

- Nem tudom, teaestélyeket tarthatnának a városban a Segélyegylet javára.

- A társadalom anélkül is nagyon igénybe van véve... Mindenfelé jótékonysági akciók. Már nem lehet elmenni egy uzsonnára sem, hogy meg ne pumpolják az embereket gyermekfelruházás, karácsonyfa és más ilyen dolgok miatt... S az iskolának elzárva kell maradni a felnőttek életétől... a diák nem foglalkozhatik teaestélyekkel. A diáknak tanulni kell és nem pénzt koldulni... Szóval annak igen súlyos fegyelmi akadályai vannak, hogy a diákság belekeveredjen a társadalomba... Pláne a nyolcadik osztály... A nyolcadik osztálynak rövidebb a tanulási ideje, már májusban kezdődnek az érettségi vizsgák, s a tananyag sokkal nagyobb, mint az alsóbb osztályokban, mert tulajdonkép a saját előírt anyagán kívül az összes alsó hét osztály anyagát is át kell ismételnie... Tehát arra különösen vigyázni kell, hogy a nyolcadosztályosok le ne legyenek foglalva olyan dolgokkal, amelyek a tanulásban akadályozzák.

Misi rendkívül megijedt és elszomorodott. Igaz, ő éppen nem törődött a tanulással. Az ő életprogramjában a tanulás csak úgy szerepelt már, hogy át kell valahogy evickélni... Komoly tanulásra egy pillanatig sem gondolt. Most is két hónapja van már körülbelül az iskola s ő még egy komoly napot nem szentelt a tanulásnak. A darabján dolgozott. Mivel pedig azt október 31-én be kell nyujtani, úgy gondolta, hogy azontúl pedig a Segélyegylettel fog foglalkozni... Most, hogy a bátyja szavaiból megértette, hogy minél nagyobb ambícióval csinálná ezt, annál rosszabb diáknak tűnne fel az igazgató szemében, szükségesnek látta, hogy elleplezze a csalódását. Inkább, ha már erről a kérdésről beszélnek, a titkos gondolatát akarta egyengetni.

- Nem akarok semmit, ami tilos... azért mégis volna valami, amit nagyon szeretnék kérni... A portán, a kapus szobával szemben van egy kis szoba... Ebben a szobában semmi sincs, csak néhány bútor... Nem lehetne azt megkapni a Segélyegylet számára irodának?

- Mire neked iroda?

Misi nem felelt. Ez olyan súlyos ellenvetés volt, ami egészen rombadöntötte minden reményét... Neki az iroda nagyon sürgős, mert ott akarja befejezni a Sertoriust... Az idegeit teljesen kimerítette, hogy a szobája közvetlenül a bátyja dolgozószobájából nyílik s minden pillanatban ki van téve annak, hogy benyit... Gyakran éjjel kél fel, mikor a bátyja már lefeküdt, mert a bátyja is nagyon sokáig szokott fenn lenni, most is angolból fordít, Kiplingnek a Dzsungel könyvét fordítja egy pesti kiadó számára... Persze, ha a szobát megkaphatná, akkor a Segélyegylet pénzén legelőször lámpát szerezne be és petróleumot s ott dolgozna a darabon... Nem merte feszegetni a dolgot.