A fordítás az alábbi kiadás alapján készült:

Osho / The Book of Women
St. Martin’s Press, New York, USA, 2014

A mű az Édesvíz Kiadó gondozásában 2014-ben jelent meg azonos címmel.

Fordította

Kecskeméti Edit & Yogabeej

Szerkesztette

Barsi Nikoletta

OSHO az Osho International Foundation által bejegyzett védjegy, használata engedélyezve.

A könyv tartalma Osho előadássorozatának szerkesztett változata. Osho minden eladása teljes egészében kiadásra került könyv formájában, s az eredeti audiofelvételek is elérhetők. A hangfelvételek és a teljes írásos archívum elérhető az Osho Library internetes oldalán:

www.osho.com

Copyright © Osho International Foundation, Svájc, 1995, 2014

Hungarian translation © Kecskeméti Edit & Yogabeej, 2014

Hungarian edition © GLB Könyvkiadó Kft., 2026

Cover design © GLB Könyvkiadó Kft., 2026

Minden jog fenntartva.

A könyv – a kiadó írásos jóváhagyása nélkül – sem egészében, sem részleteiben nem sokszorosítható vagy közölhető, semmilyen formában és értelemben, elektronikus vagy mechanikus módon, beleértve a nyilvános előadást vagy tanfolyamot, a hangoskönyvet, bármilyen internetes közlést, a fénymásolást, a rögzítést vagy az információrögzítés bármely formáját.

GOOD LIFE BOOKS, BUDAPEST

Felelős kiadó Eitner Noémi és Melher Viktor igazgatók

Műszaki vezető Horányi Laura Főszerkesztő Melher Viktor

Tipográfia Madarász György

Borítót készítette eyelab.design

Elektronikus változat
Békyné Kiss Adrien

ISBN 9789636302870

TARTALOM

Bevezetés

1. FEJEZET

Nőnek lenni

2. FEJEZET

A férfi története

3. FEJEZET

A nők felszabadítása

4. FEJEZET

Szexualitás

5. FEJEZET

Házasság

6. FEJEZET

Szeretet, szerelem

7. FEJEZET

Kapcsolatok

8. FEJEZET

Anyaság

9. FEJEZET

Család és születésszabályozás

10. FEJEZET

Kreativitás

11. FEJEZET

A test

12. FEJEZET

Az elme

13. FEJEZET

Meditáció

14. FEJEZET

Teljesség

A szerzőről

Az Osho Meditation Resort

Bevezetés

Hogyan tudsz férfi létedre a női lélekről beszélni?

Az én létem se nem férfi, se nem nő. Belőlem egyáltalán nem az elme szól. Használom ugyan az elmét, de egy tudat, egy éber tudatosság beszél hozzád. A tudat pedig se a női, se a férfi nemhez nem tartozik.

A tested szempontjából megvan ez az elkülönülés, és az elméd szempontjából is, mivel az elméd a tested benső része, a tested pedig az elméd külső része.

A tested és az elméd nem két különálló dolog – a kettő egy egységet alkot. Valójában nem is helyes úgy mondani, hogy test és elme. Az „és” nem kell közéjük. Te egy testelme vagy; még csak kötőjel sem kell a kettő közé.

Tehát a test és az elme esetében a „hímnemű” és „nőnemű” kifejezések valóban fontos és jelentőségteljes szavak. Van azonban valami, ami e kettőn túlmutat. Valami, ami ezek fölött áll. Ez pedig a te valódi bensőd, a lényed. És ez a lény mindössze egy szemtanú, egy megfigyelő; maga a tudat. Egy színtiszta tudatosság.

Nem férfiként szólok hozzátok; úgy nem is volna lehetséges a női lélekről beszélnem. Mint tudat beszélek hozzátok. Nagyon sok életet leéltem már női és férfi testben is, és jól megfigyeltem mindent. Az összes házat, az összes öltözéket felpróbáltam. Amit mondok nektek, az sok-sok élet végkövetkeztetése, és nem csak e mostani életemhez van köze. Ez az élet csak a tetőpontja egy hosszú-hosszú zarándokútnak.

Tehát ne úgy hallgass engem, mintha férfi vagy nő lennék, különben nem fogod meghallani, amit mondok. Hallgass engem mint tudatosságot…

Osho: The Dhammapada.

The Way of the Buddha

Vol. 8, Chap. 12

Első fejezet
Nőnek lenni

Számomra úgy tűnik, hogy tényleg te vagy az első férfi ezen a földön, aki igazán megérti és elfogadja a nőket. Mondanál erről valamit?

Már mondtam nektek, hogy a nőt szeretni kell, nem pedig megérteni. Ez az első dolog, amit szem előtt kell tartani.

Az élet oly rejtelmes, hogy kezeinkkel nem érhetjük fel magasságait, szemeinkkel nem láthatunk bele mélységes titkaiba. A lét bármilyen megnyilvánulásának megértése – legyen szó akár a férfiakról és nőkről, vagy a fákról, az állatokról, vagy a madarakról – a tudomány dolga, nem pedig a misztikusé. És én nem tudós vagyok. Számomra a tudomány maga is egy rejtély, és mostanában a tudósok is egyre inkább felismerik ezt. Elvetik azt a régi makacs, babonás megközelítést, hogy egy nap majd mindent megismernek.

Albert Einsteinnel a tudomány történetének egész vonulata új irányt vett, mert ahogy Einstein egyre mélyebbre hatolt az anyag belseje felé, úgy egyre inkább össze is zavarodott. Kénytelen volt minden logikát elvetni, és félretenni a racionalitást. A létnek nem parancsolhatsz, mert az nem fogja követni a logikádat. A logika ember alkotta dolog. Albert Einstein életében eljött az a pont, amikor habozni kezdett, hogy ragaszkodjon-e továbbra is a racionalitáshoz… hiszen az bolondság lett volna. Emberi lett volna, de nem intelligens. Mert hiába ragaszkodsz a logikához, a racionalitáshoz, a lét attól még nem fog a te logikád szerint megváltozni. Neked, a te logikádnak kell megváltoznia, alkalmazkodnia a természethez. És minél mélyebbre hatolsz, a lét annál rejtelmesebbé válik. Egyszer csak eljön az a pont, amikor magad mögött kell hagynod a logikát, az ésszerűséget, és egyszerűen csak hallgatnod kell a természetre. Ezt nevezem én végső megértésnek – de nem a megértés köznapi értelmében. Tudod, érzed, de szavakkal nem tudod kifejezni.

A férfi egy rejtély, a nő egy rejtély; minden, ami létezik – rejtély. És minden próbálkozásunk, hogy kiszámíthatóvá tegyük a létet, kudarcot fog vallani.

Eszembe jut erről egy férfi, aki egy játékboltban ajándékot akart venni karácsonyra a fiának. Az illető egy ismert matematikus volt, így természetes, hogy az eladó egy kirakós játékot tett elé a pultra. A matematikus ki akarta próbálni a játékot. Gyönyörű puzzle volt. Próbálkozott, próbálkozott és csak próbálkozott, és közben egyre jobban folyt róla a veríték. Kínos helyzet volt. Az egész üzlet őt figyelte: az eladó, a tulaj és a vevők… és neki nem sikerült kiraknia a képet. Végül feladta, és kiabálni kezdett az eladóval:

– Mit gondol maga? Ha én matematikus létemre nem tudom kirakni ezt a játékot, akkor a kisfiam hogyan tudná?!

Az eladó azt felelte:

– Nem érti a lényeget. Ezt a játékot úgy tervezték, hogy senki se tudja megoldani, legyen az matematikus vagy sem.

– De hát miért csinálják ilyenre? – kérdezte a férfi.

– Azért, hogy a gyerek már a legelejétől megtanulja, hogy az életet nem lehet megoldani, nem lehet megérteni.

Élheted az életet, gyönyörködhetsz benne, eggyé válhatsz a rejtéllyel, de kívülről, logikával megértened teljességgel lehetetlen.

Én magam sem értem. A legnagyobb rejtély számomra saját magam vagyok. De azért adhatok nektek néhány támpontot, amin elindulhattok:

„A pszichiáter az a fickó, aki egy csomó olyan kérdést tesz fel neked jó sok pénzért, amit a feleséged ingyen is megkérdez tőled.”

„A boldogság kulcsa: beszélhetsz a szerelemről, a gyengédségről és a szenvedélyről, de az igazi eksztázis az, amikor felfedezed, hogy tulajdonképpen el sem veszítetted azt a kulcsot.”

„A nők először ellenállnak a férfi előrenyomulásának, aztán pedig megakadályozzák a visszavonulásban.”

„Ha meg akarod változtatni egy nő gondolkodását, érts vele egyet.”

„Ha meg szeretnéd érteni, hogy mit akar mondani a nő, akkor nézd, ne pedig hallgasd őt.”

„Egy nő odalép a rendőrhöz:

– Biztos úr, az az ember ott a sarkon háborgat engem.

– Na ne mondja – feleli a hekus. – Én egész idő alatt itt álltam és figyeltem, és az a férfi még csak nem is nézett önre.

– És maga szerint ez nem felháborító?”

„A romantikus fiatalember így szól az ágyában fekvő gyönyörű fiatal lányhoz:

– Mondd, édes, én voltam az első férfi az életedben?

A lány elgondolkozik egy pillanatra, majd így szól:

– Lehetséges… Tudod, pocsék az arcmemóriám.”

Minden rejtélyes. Jobban teszed, ha egyszerűen csak élvezed, mint hogy megpróbálod megérteni. Mert az, aki állandóan csak megérteni próbálja az életet, végül bolondnak bizonyul; az pedig, aki inkább belemerül az életbe, bölccsé válik, és egyre jobban élvezi azt, mert egyre inkább tudatára ébred annak a misztériumnak, ami körülvesz bennünket.

A legnagyobb megértés az, ha felismered, hogy semmit nem érthetsz meg – hogy minden rejtelmes és csodálatos. Számomra ez jelenti a vallásosság kezdetét.

*

Magyarázd el kérlek, hogy mi az igazi különbség a férfiak és nők között!

A legtöbb különbség férfiak és nők között nem természet adta különbség, hanem a több ezer éves beidegződések eredménye. Van azonban néhány olyan különbség, mely sajátos szépséget ad mindkét nemnek, egyedivé teszi őket. Ezt a pár különbséget nagyon könnyű számba venni.

Az egyik az, hogy a nő képes életet adni, a férfi nem. Ebből a szempontból a férfi alacsonyabb rendű a nőnél, és ez az alacsonyabbrendűség nagy szerepet játszott abban, hogy a férfi dominálni kezdett a nő fölött. A kisebbrendűségi komplexus úgy működik, hogy azt a látszatot kelti, mintha magasabb rendű lenne – megtévesztve ezzel önmagát és az egész világot is. Ezért aztán a férfi az évezredek során igyekezett kiölni a nőből mindenféle képességet, tehetséget, adottságot, csak hogy bebizonyíthassa a világnak és önmagának, hogy ő a magasabb rendű.

Mivel a nő az, aki képes a szülésre, kilenc vagy még több hónapon át teljesen védtelen, kiszolgáltatott, ezért rá van utalva a férfira. És a férfi ezt csúnyán ki is használja. Pedig ez csak egy fiziológiai különbség; ettől ő még nem különb.

A nő lelkivilágát azzal rontja meg a férfi, hogy olyan dolgokról győzi meg, melyek nem igazak, és így a rabszolgájává teszi, másodrendű állampolgárt farag a nőből. Az érv az volt, hogy ő fizikailag sokkal erősebb, izmosabb a nőnél. De az izomerő az állatvilágban számít erénynek. Ha ezen múlna a felsőbbrendűség kérdése, akkor bizony a legtöbb állat megelőzné a férfit.

De a valódi különbségek is ott vannak, csak egy kicsit le kell ásnunk az úgynevezett kifejlesztett különbségek rétegei alá. Az egyik ilyen különbség, ahogy én látom az, hogy a nő sokkal inkább képes a szeretetre, mint a férfi. A férfi szerelme többé-kevésbé fizikai szükséglet; a nőé nem. Az valami hatalmasabb, magasztosabb dolog, az egy spirituális élmény. Ezért van az, hogy a nő monogám beállítottságú, a férfi pedig poligám. A férfinak a világ összes nője kellene, és még az sem lenne számára elég. A férfi elégedetlensége határtalan.

A nőt egyetlen szerelem is tökéletesen kielégíti, boldoggá teszi, mivel ő nem a férfi testét nézi, hanem a belső értékeit keresi. A nő nem a gyönyörű, izmos testű férfiba lesz szerelmes, hanem a karizmatikus egyénbe – akiben van valami meghatározhatatlan, mégis borzasztóan vonzó –, aki tele van felfedezésre váró rejtéllyel. A nő azt akarja, hogy párja ne csupán egy férfi legyen, hanem egy igazi kaland az emberi tudat felfedezésében.

A férfi nagyon gyenge, ami a szexualitást illeti – csak egyetlen orgazmusra képes. A nő határtalanul különb ebből a szempontból. Ő többszörös orgazmusra is képes. És ez jelenti az egyik legproblematikusabb kérdést. A férfi orgazmusa helyi jellegű, a genitáliákra korlátozódik, szemben a nőével, akinek az egész teste szexuális és érzéki, és így ezerszer hatalmasabb, mélyebb, tartalmasabb és gazdagabb orgazmust élhet át.

Csakhogy ehhez a nő egész testét fel kell izgatni, és épp ez benne a tragédia, mert a férfit ez nem érdekli, soha nem is érdekelte. Ő csak használja a nőt, mint egy szexgépet, hogy rajta keresztül levezesse saját nemi feszültségét. Másodpercek alatt be is fejezi az egészet. A nő még el se kezdte, a férfi pedig már be is fejezte. És mihelyt befejezte, már fordul is a fal felé, mint aki jól végezte dolgát, és elalszik. Az egész szexuális aktus csak arra volt jó, hogy jobban aludjon – így jobban el tud lazulni, mivel az összes feszültségét levezette az aktusban. És a nő, amikor ezt látja, csak sír és sír. Ő még csak el sem kezdte, még meg sem mozdult. Csak használták a testét, kihasználták őt, és ez a legcsúnyább dolog az életben. Amikor valakit használnak, mint egy tárgyat, mint egy gépet, mint egy eszközt. A nő nem tudja ezt megbocsátani a férfinak.

Ahhoz, hogy a nő partner lehessen az orgazmusban, a férfinak meg kell tanulnia az előjátékot, azt, hogy ne siessen az ágy felé. A szeretkezést művészetté kell varázsolnia. Legyen egy olyan helye a párnak – a szerelem temploma –, ahol füstölők égnek, ahol vakító lámpák helyett csak gyertyák világítanak. És csak akkor közeledjen a férfi a nőhöz, amikor jó hangulatban van, amikor tele van örömmel és fénnyel, és így ezt a nővel is meg tudja osztani. Általában ennek épp az ellenkezője történik: a férfi és a nő veszekszik, küzd egymással a szeretkezés előtt. Ez megmérgezi a szerelmet. A szerelem ilyenkor csak egyfajta megegyezés, megállapodás, hogy a küzdelemnek vége legyen – legalábbis arra az éjszakára. És akkor a szeretkezés egy becsapás lesz, és egymás megvesztegetése.

A férfinak úgy kellene szerelmeskednie, ahogyan a festő fest – amikor a szívében érzi a késztetést. Vagy ahogy a költő verset ír, ahogyan a zenész muzsikál. Úgy kellene játszania a nő testén, mint egy hangszeren – merthogy az is! Ha a férfi boldog, örömteli, akkor a szex nem csupán egy szelep kieresztése lesz, egy feloldódás, egy relaxációs technika az alváshoz.

És akkor jöhet az előjáték. A férfi együtt táncol, együtt énekel a nővel – gyönyörű dallamoktól vibrál a szerelem temploma a füstölők illatában. A szeretkezésnek megszentelt dolognak kell lennie, mert a hétköznapi életben ezen kívül nincs is más, ami szent lehetne. És akkor mindezzel megkezdődhet a nyitás a szupertudatosság felé.

A szerelmet sosem szabad erőltetni, erőszakkal kikényszeríteni. A szerelemnek egyáltalán nem az elmében kell történnie. Csak játszol, táncolsz, dalolsz, örvendezel… része vagy ennek a véget nem érő örömnek. Ha ez így van, az gyönyörű. Amikor a szerelem magától történik, annak szépsége van. De amikor te csinálod, akkor csúnya.

És az is, amikor a szeretkezés úgy zajlik, hogy a férfi van felül. Ez a pozíció a „misszionárius póz”-ként vált ismertté. A Kelet felismerte, hogy ez milyen csúnya póz. A férfi magasabb, nehezebb, erősebb, mint a nő; ha ő fekszik fölül, csak összenyomja, összepréseli ezt a finom, törékeny lényt. Keleten a szeretkezés mindig fordítva történik: a nő van fölül. Hiszen a férfi súlya alatt összepréselődve a nő nem tud mozogni sem. Csak a férfi mozog, aki így másodpercek alatt végez az aktussal, a nő pedig csak tehetetlenül fekszik alatta könnyes szemekkel. Ő volt a partnered az ágyban, de mégsem lehetett az, mert nem tudott részt venni az aktusban. Csak használtad őt.

Ha a nő van fölül, sokkal nagyobb mozgástere van, a férfinak viszont sokkal kevesebb, így a két fél orgazmusa közelebb kerül egymáshoz. És amikor mindketten egyszerre jutnak el az orgazmus élményéhez, az valami nem e világi dolog. Akkor először nyernek bepillantást a szamádhi állapotába, megkapják az első ízelítőt. A férfi akkor döbben rá, hogy ő nem a test. Elfelejti a testet, elfelejti az egész világot. Mindkettőjük számára egy olyan dimenzió tárul fel, amit eddig még soha nem tapasztaltak, nem ismertek.

A nőnek megvan a képessége a többszörös orgazmusra, tehát a férfinak olyan lassúnak kell lennie, amennyire csak lehetséges. De a valóság sajnos az, hogy a férfi annyira siet mindenben, hogy ezzel tönkreteszi az egész kapcsolatot. A férfinak teljesen ellazultnak kellene lennie, hogy a nő többszörös orgazmust élhessen át. A férfi orgazmusának csak a legvégén kellene bekövetkeznie, amikor a nő orgazmusa már a csúcspontra jutott. Ez egyszerűen csak megértés kérdése.

Tehát ezek a természetes különbségek – ezeknek semmi közük a beidegződésekhez. Aztán vannak még más különbségek is. Például a nő sokkal inkább önmaga középpontjában van, mint a férfi. Higgadtabb, nyugodtabb, csöndesebb, türelmesebb; képes várakozni. Talán ezeknek a tulajdonságoknak köszönhető, hogy a nők sokkal ellenállóbbak a betegségekkel szemben, mint a férfiak, és tovább is élnek. A nő a derűjénél, gyengédségénél fogva képes arra, hogy tökéletesen beteljesítse, betöltse a férfi életét – hogy egy megnyugtató, kellemes, meleg atmoszférát teremtsen a férfi köré. Csakhogy a férfi fél ettől. Nem akarja, hogy a nő körülvegye őt mindezekkel, nem akarja maga köré ezt a barátságos, meleg légkört, mert attól tart, hogy így elveszítheti a függetlenségét, hogy függni fog a nőtől. Ezért évszázadok óta távol tartja magától a nőt. És fél, mert mélyen legbelül tudja, hogy a nő több, mint ő. A nő képes arra, hogy életet adjon. A természet őt választotta ki a szaporodásra, nem pedig a férfit.

A férfi szerepe a szaporodásban szinte nulla. Ez az alsóbbrendűség okozta a legnagyobb problémát, emiatt kezdte el nyesegetni a férfi a nő szárnyait. Mindenféle módon megpróbálta korlátozni, elítélni, és így legalább azt hihette, hogy ő a felsőbbrendű. Úgy bánt a nővel, mint egy állattal – még rosszabbul! Kínában évezredeken keresztül úgy gondolták, hogy a nőknek nincs is lelkük; így a férfi akár meg is ölhette a nőt, mert a törvény nem ítélte el. Egyszerűen a tulajdonának tekintették, egy vagyontárgynak. Ha a férfi meg akarta semmisíteni a tulajdonában levő berendezési tárgyat, az nem volt törvényellenes. Ha el akarta pusztítani az asszonyát, az nem volt törvényellenes. Ez a legnagyobb sértés – hogy a nőnek nincs lelke.

A férfi megfosztotta a nőt a tanulástól, az anyagi függetlenség lehetőségétől. Mivel félt tőle, megfosztotta a nőt attól, hogy szabadon mozogjon a társadalomban. Tudta, hogy a nő magasabb rendű, tudta, hogy gyönyörű, tudta, hogy ha szabaddá, függetlenné teszi, az veszélyes lenne számára. Ezért nem lehettek függetlenek a nők évszázadokon keresztül. A mohamedán asszonyoknak még az arcukat is el kell takarniuk, nehogy a férjükön kívül más is láthassa a szépségüket, szemük mély tüzét.

A hinduizmusban pedig a nőnek is meg kell halnia, ha a férj meghal. Micsoda óriási féltékenység! Egész életedben birtokoltad őt, és még a halálod után is birtokolni akarod. Félsz, hiszen a nő gyönyörű, és ha te már elmentél, ki tudja? Lehet, hogy új partnert talál, aki talán még jobb, mint te voltál. Ezért Indiában évezredeken keresztül a szati rendszere uralkodott – a legrondább jelenség, amit csak el tudsz képzelni.

A férfi nagyon egoista. Ezért mondom rá, hogy férfisoviniszta. A férfi hozta létre a mai társadalmat, és ebben a társadalomban a nő számára nincsen hely. Pedig a nőnek a maga nemében nagyszerű képességei vannak. Ott van például a szeretet; míg a férfi az intelligencia kérdésében erősebb, addig a nőben a szeretetre van nagyobb képesség. Ez nem azt jelenti, hogy a nő nem lehet intelligens; benne is megvan az intelligencia, csak lehetőséget kell adni neki a kibontakoztatására, a fejlesztésére.

A szeretet viszont veleszületett képesség – a nőben sokkal több együttérzés, kedvesség, megértés van. A férfi és a nő ugyanannak a hárfának egy-egy húrja, és mindketten az egymástól való elszakítottságuk miatt szenvednek. És mivel nem ismerik szenvedésük okát, egymást kezdik el gyötörni, egymáson állnak bosszút.

A nő óriási segítség lehetne abban, hogy egy organikus, egységes társadalmat hozzunk létre. Más, mint a férfi, de ez nem jelenti azt, hogy nem egyenlő vele. Éppolyan egyenlő vele, mint bármelyik másik férfi. Neki is megvannak a maga képességei, a tehetsége, amire teljes mértékben szükség is van. Nem elég pénzt keresni, sikeresnek lenni a világban; sokkal inkább szükség van gyönyörű otthonokra, és a nőnek minden tehetsége megvan ahhoz, hogy bármilyen házból igazi otthont varázsoljon. Képes azt szeretettel megtölteni, megvan hozzá az érzékenysége. Képes felfrissíteni, megfiatalítani a férfit, segíteni a feltöltődésben.

Az upanisadokban van egy nagyon furcsa áldás fiatal házasok számára. Az ifjú pár elmegy a látnokhoz, ő pedig áldását adja rájuk. A lány felé fordulva ezt mondja: „Azt kívánom, hogy tíz gyermek anyja légy, és végül a férjed legyen a tizenegyedik gyermeked. Mert ha nem válsz saját férjed anyjává is, nem sikerült igaz asszonynak lenned.” Ez nagyon furcsán hangzik, ugyanakkor nagyon mély pszichológiai meglátásról tanúskodik, ugyanis ez az, amit a modern pszichológia is felfedezett azóta: hogy minden férfi az anyját keresi a nőben, és minden nő az apját a férfiban.

Ezért van az, hogy minden házasság kudarcot vall: nem találod az anyádat. A nő, akit feleségül vettél, nem azért jött a házadba, hogy az anyád legyen, ő a feleséged, a szeretőd akar lenni. De az öt-hatezer éves upanisadi áldás, bepillantást ad a mai modern pszichológiába. A nő, bárki legyen is az, alapvetően anya. Az apa ezzel szemben nem annyira természetes jelenség: az apaság egy kifejlesztett intézmény. Az anya azonban mindig nélkülözhetetlen marad.

Próbáltak kísérletezni e téren úgy, hogy az újszülötteknek minden szükséges körülményt biztosítottak az anyán kívül: egészségügyi ellátást, élelmet, mindenféle tudományág legjavát, de furcsa módon a gyerekek egyre inkább beszűkültek, nem gyarapodtak, és három hónapon belül meghaltak. És akkor bebizonyosodott, hogy az anyai test, annak melegsége feltétlenül szükséges az élet növekedéséhez. Ebben az óriási, hideg világegyetemben nagyon nagy szükség van arra a bizonyos anyai melegségre, legalábbis kezdetben, máskülönben a gyermek teljesen elhagyatottnak érzi magát. Zsugorodni kezd, és végül meghal.

A férfinak semmi oka nincs rá, hogy alacsonyabb rendűnek érezze magát a nőnél. Ez az egész azért alakult így, mert a férfit és a nőt két különálló fajnak tekintjük. Pedig ugyanahhoz az emberiséghez tartoznak, és mindkettőjüknek megvannak a maguk értékei, amik kiegészítik egymást. Mindkettőnek szüksége van a másikra, és csak akkor lehetnek teljesek, amikor együtt vannak. Könnyedebben kellene venni az életet! A különbségek nem ellentéteket jelentenek. Épphogy segítik, erősítik egymást. A nő, aki szeret téged, fokozhatja benned a kreativitást; olyan magasságok felé inspirálhat, amikről nem is álmodtál. És mindezért nem kér semmit. Egyszerűen csak azt akarja, hogy szeresd, mert ez alapvető joga.

A legtöbb dolog, amiben a nő és a férfi különböznek, csak viszonylagos. A különbségeket éppen hogy meg kellene becsülni, fenn kellene tartani, mert ezek teszik vonzóvá egymás számára a két nemet. Nem egymás elítélésére kellene használni őket. Én azt szeretném, ha a két nem szerves egységgé válna, megtartva közben önnön szabadságát, mert a szeretet nem megköt, hanem szabaddá tesz. És akkor egy szebb világot hozhatnánk létre. Az emberiség egyik fele most meg van fosztva attól a lehetőségtől, hogy ebben közreműködhessen, pedig ez a fél, a nő, nagyszerű adottságokkal rendelkezik ahhoz, hogy egy szebb világ jöhessen létre. Az ő közreműködésével egy gyönyörű paradicsom lehetne a világ.

A nőknek fel kell kutatniuk és ki kell fejleszteniük lelkükben a saját potenciális képességeiket, és akkor gyönyörű jövő vár rájuk. A férfi és a nő nem egyenlők és nem is egyenlőtlenek – ők egyedülállók, egyediek. És két páratlan, egyedi ember találkozása újabb csodával gazdagítja a létet.

OSHO kötete minden napra kínál egy gondolatot vagy meditációt, amely segít elcsendesedni, kilépni a megszokott gondolatmintákból, és új szemmel látni a jelent. Lassan kibomlik egy másfajta létállapot – amelyben a test, az elme és a lélek nem külön világ, hanem egyetlen harmonikus egység.