AMTAK E-KÖNYVEK

KRÚDY GYULA

HAVASI KÜRT

Ruszin-Krajna kistükre

AMTAK Bt, 2023

Cop. AMTAK Bt, 2023

Sorozatszerkesztő: Varsányi József

Grafikai tervező: Vári Gabriella

ISBN 978-615-6651-06-8

Kiadó: AMTAK Bt, 2040 Budaörs, Semmelweis u. 6/B

+36 20 218 6762 amtakbt@gmail.com www.amtak.hu

Látogasson el megújult honlapunkra, ahol rengeteg új kiadvány várja nagy árkedvezményekkel!

Próbálja ki pendrive-könyveinket is! Minek rakná tele lakását zsúfolt könyvespolcokkal, ha egy albumban elfér egy teljes könyvszekrény anyaga? Bármikor elővehető, könnyen kezelhető, és nem foglalja a tárhelyét sem. Kiadónktól rendelve egységesen 2.500-3000 Ft/db, amin elfér akár sokezer oldal, és az ár tartalmazza a postaköltséget is. Laptopról vagy megfelelő csatlakozóval telefonról is olvasható.

Készült: AMTAK Bt, Budaörs

KRÚDY GYULA

HAVASI KÜRT

RUSZIN-KRAJNA KISTÜKRE

Szeretni senki sem tud úgy, mint ő...

Gogol.

Európa legszegényebb népéről, az oroszmagyarokról, más néven: ruténekről szól ez a könyv. Hívják még ezt a népet: kis-orosznak is, az ő nyelvükön ez ruszin-nak hangzik; külföldön uher-nek (magyarnak) mondja ő magát.

Neve tehát volna elég ennek a népnek. Milliomos Eszterházynak sohasem kellett különösebben megjelölni magát. De az egykori szegény kurtanemes felrakta névjegyére összes valódi s kölcsönzött prédikátumait. - A legigazabb elnevezése ennek a népnek: ruszin, gazdag rokonok szegény atyafia.

A ruszin nép azonban nem hivalkodik származásával, míg a tudósok vitatkoznak felette. Ő szegény megelégszik e nagyvilág legkisebb címével, amely még az egykori Tisztelt címnél is kevesebb ma Európa nagyságos urai előtt: szívesen, boldogan nevezi magát: magyarnak. Ez a nép büszke arra, ha magyarnak nevezik; szállóigéje, elragadtatása, dicsérete, ha valakire azt mondja:

- Olyan, mint egy magyar.

A ruszinok földjén van legközelebb az Isten a néphez, mert messze van tőle a "király".

Az Istenbe való hit tartja a lelket századokon át a népben; száz évek múlnak el s ő mindig várja a jobb esztendőt, amely bizonyosan elkövetkezik. Addig is megelégedetten, csendesen, jámboran éldegél, mintha kiveszett volna lelkéből minden gonosz indulat a sanyargatásban. A legszelídebb nép ez. Ábrándos, álmodozó, boldogan böjtölő. Csak meg kell nézni egy igazi ruszinnak a jóságos szemét, indulat, dac nélküli arcát, bárányszelíd homlokát! Ez a faj nem képes a gonoszságra. Igaz, hogy élhetetlen; igaz, hogy gyermek még napjainkban is a megvénült, cinikus, elkorhadt népek között; igaz, hogy a szenvedések, embertelen nyomorúságok alázattal vonulnak el felette: de épen ezért övé a jövő. Ez az egészséges, szegénységében boldog, egyszerűségében bámulatosan megelégedett nép egyszer még hallatni fog magáról. Ő annak a népfajnak egyenes leszármazottja, akiről azt irja Gogol, a legnagyobb kisorosz író, hogy: egykor beszélni fog róla az egész világ. Minden nemes emberi tulajdonság megtalálható a magyar oroszban.

Szeretni senki sem tud úgy, mint ő.

Hűségét századok óta kipróbálta mostohaapja, a magyar.

Nagy bűnök, árulások, gazságok nem terhelik ennek a kis nemzetnek a lelkiismeretét. Emelt fővel állhat a népek ítélőszéke előtt. Ő nem bántott senkit, nem nyomorgatott, kínozott, rabolt ki szomszédot. Mindig szegény volt és sohasem áhította a másét. Sziklás hegyeihez, komor bérceihez, fénylő folyóihoz és még fénylőbb tavaszaihoz ragaszkodott. Kis földecskéjét a tenyerével védelmezte, mint kisdedét. Vallása ellen nem vétett. A börtönöket alig ismerik Ruszka-Krajnában.

Lássuk közelebbről e népet, amint néha útközben megnézegettem régebbi utazásaimban.

Európa legszegényebb népéről, a kétszázötven napos böjt nemzetéről, a ruszinokról írunk.

Egy kis nemzetről, amelynek sehol a világon nincsenek barátai, sem ismerősei. Magányosan, zajtalanul él égbenyúló hegyei között. Hírt ritkán kapunk róla, mert lármát nem üt, hangosan nem kér, szelíd, jámbor, mint tehénkéi, ájtatos, mint a bibliai pásztor. Születnek, élnek, meghalnak, mint a madarak az erdőn, anélkül, hogy valamit is megláttak volna a nagyvilágból, erényeiket az istenfélelem kormányozza, szegénységüket a lemondó alázat; megnyugszanak a sorsban, az örök emberi életben, amelynek napja egyformán süt szegényre és gazdagra; egy nép, amelynek hírét soha sem halljuk, csak a szenvedők között; egy kis nemzet, amely soha sem lázadt, mindig csak tűrt és hallgatott; egy kis ország, amely a legszegényebb és legjámborabb Európa mappáján; ahol alig ismerik a bűnt, a gonoszságot, ahol az országutakon senkit sem gyilkolnak meg, ahol nem ismerik a rablást, útonállást, mert senkinek sincs semmije; egy kis néptörzs, amely csaknem félmillió lelket számlál, amelynek soha sem jutott semmi abból az áldásból, amely az egykori európai béke nyomán fakadt, ellenben része volt a háború minden istencsapásában: a Kárpátokért itt folytak a világháború borzalmas harcai, az ő jogtalanságuk, bujdosásuk, ijedt jámborságuk állta panasztalanul az orosz, német és magyar seregek acél-ekéjét: amellyel keresztül-kasul szántották szegény kis földjét és a barázdákat megrakták halottakkal. Ő volt az a legszerencsétlenebb, aki mindenét elveszítette a háborúban, mert ha csak egy tehénkét, egy félig földbeásott házikót, egy lovacskát, vagy egy kecskét ragadt el tőle a testén gázoló sereg: annyi, mintha életét is elvette volna. Neki nem voltak palotái, gyárai, kastélyai, amelyeket újonnan kellene építeni. Csak kis kunyhói voltak, amelyekben együtt lakott barmaival a gazda; az emberpalánta és a kis borjú ott nőtt fel a tehénke lábainál. Neki nem voltak dús uradalmai, gazdagon termő földjei, bányái, fénylő, kincses területei, amelyek tönkrementek volt a háborúban. Csak apró földecskéi voltak, amelyeket verejtékével öntözött, tenyerével védett, imádságával óvott időjárástól, rossz esztendőtől a gazda. Se műhelyei, se gyárai, se városai, se boltjai nem szenvedték meg a háborút, mert ilyenek soha nem voltak vagyonában. Ellenben voltak barmai, amelyeket elhajtottak, kunyhói, amelyeket leromboltak, fiai, akit megöldöstek, hontalan bujdosói, akik még manapság sem találtak haza, papjai, akiket előbb a magyarok, aztán az oroszok kötöttek fel árulás gyanújából, kis falvai, amelyeket azelőtt is alig lehetett megtalálni a térképen, de manapság már ott sem lelni meg őket, ahol valamikor voltak.

Ez a nép tehát mindenét elveszítette a háborúban. Mert a háború után elveszítette hazáját, Magyarországot is.

Európa népei között ő a legárvább. Koldus a koldusok között. Se hazája, se pártfogója, se ismerőse. Árvább a gyermeknél, aki eltévedt az országúton. Elzárva Magyarországtól, amely néha (igaz, hogy ritkán) vetett rá egy pillantást. Elkülönítve az oroszoktól, akik mindenfélét ígértek szegénynek még a háború előtt, de azután semmit sem adtak. Soha sem látott csehek és románok szállották meg ezt a kis országot, akikről az idevalósiak tán nem is hallottak.

A régi Magyarországon (a háború előtt) politikai heccek okozója volt a "rutén-kérdés", hisz egykor ebben a Magyarországban mindent politikai pártállás szerint kezelték. Szerencsétlen ország, még szerencsétlenebb tartománya volt a "Kazárok földje". Aki érdekében fel merte emelni szavát: azt nyomban antiszemitának bélyegezték a politikai csahosok. (Tudniillik: egyszer egy Egán nevű kormánybiztos a kazár-zsidó korcsmárosoktól meg akarta szabadítani a ruszin népet. Balkézzel nyúlt megváltó munkájához. Csúf antiszemita heccé fejlődött embermentési akciója. Azóta tilos volt a "rutén-kérdés" abban a gyalázatos magyar parlamentben, amely méltó pusztulását lelte a háborúban.) Csak a régi Magyarországon állhatott meg az az otromba felfogás, hogy aki a ruszinokon akar segíteni, az a zsidókat üldözi. De hát nagyobb bornírtságok is akadtak akkoriban Magyarországon. Százszor megérdemelte volna a régi Magyarország, hogy a pusztulásra, szinte éhenhalásra itélt ruszinok elszakadjanak az anyaországtól, amely rosszabbul bánt vele a mostohánál. Ám a ruszinok még akkor is hűségesek maradtak Magyarországhoz, amikor az oroszok átjöttek a Kárpáton s megszállották északkeleti vármegyéit az egykori magyar szent koronának.