Bereczkei Tamás

Elhangolódás

A modern civilizáció
evolúciós csapdái
– részlet –

Test és lélek
SOROZATSZERKESZTŐ
KOVÁCS ILONA • PLÉH CSABA

A kötet létrejöttét a Pécsi Tudományegyetem Bölcsészet- és Társadalomtudományi Kara támogatta.

A könyv a K 143254 számú projekt keretében készült a Nemzeti Kutatási, Fejlesztési és Innovációs Alapból biztosított támogatással, az OTKA kutatási témapályázat (K_22) finanszírozásában.

© Bereczkei Tamás, Typotex, Budapest, 2025
Engedély nélkül semmilyen formában nem másolható!
Lektorálta
Pléh Csaba

ISBN 978 963 493 354 0
ISSN 1417-6793

Typotex Kiadó
Felelős kiadó: Németh Kinga
Felelős szerkesztő: Brunner Ákos
Szerkesztette: Leiszter Attila
Tördelés: Leiszter Flóra
Borítóterv: Somogyi Péter
Elektronikus könyv: Nagy Lajos

Gyerekeimnek, Csanádnak, Annának és Andrásnak

Tartalom

Előszó

I
Evolúciós csapdák

1 | Illeszkedési problémák

Evolúciós örökség

Elhangolódás

Pozitív és negatív hatások

2 | Történelmi változások

A kiindulási pont

Neolitikus forradalom

Negatív következmények

Fertőzések és járványok

Genetikai változások

Ipari forradalom

3 | Fokozódó elhangolódás

A modernizáció következményei

Rugalmas alkalmazkodás

Genetikai sokféleség

Mérték

II
Táplálkozási szokásaink

4 | Az elhízás ördöge

Takarékos gének

Kritikus zsírtömeg

Az evés mint jutalomforrás

Az elhízás kockázata

5 | Elfordulás a múlttól

Hústáplálék

Zsír

Szénhidrát

Növényi táplálékok

Tejfogyasztás

Sófogyasztás, vitaminok

Rovarok, magvak

Alkohol

Kettős nézőpont

6 | Visszatérés a múltba?

A paleolit étrend

A vadászó-gyűjtögetők és mi

Érvek a paleolit étrend mellett

Problémák a paleolit táplálkozás elmélete körül

A zavarba ejtő sokféleség

Nem létezik egyetlen étrend mint követendő modell

Szórványos bizonyítékok

Tradíció és mértékletesség

7 | A soványság kultusza

A női test evolúciós öröksége

A soványság iránti vágy

A média szerepe

Párválasztás

Változatosság és sokféleség

Az életmód szerepe

Szembenézés önmagunkkal

III
Testi nyavalyáink

8 | Mozgáshiány

Vissza a kiindulási ponthoz

A mozgás sokfélesége

Valamit rosszul csinálunk

Eredendő lustaság

Áldásos hatások

Az elhízás ellenszere?

Ülő életmód

Rövidlátás

A testmozgás jutalma

Testmozgás és életminőség

9 | Allergia: bennünk élő barátaink

Kialakulása

Gyerekkori fertőzések és allergia

Higiénia-hipotézis

„Az életközösségek kimerülése” hipotézis

A biomok kialakulása

A modernizáció hatása

Pszichiátriai rendellenességek

Válaszra váró kérdések

10 | Stressz mindenhol

A stressz pozitív és negatív hatása

Evolúciós megfontolások

Történelmi változások

A választások terhe

Unalom, túlterheltség, bürokrácia

Státuszkülönbségek: a kontroll elvesztése

Alvás

Kamaszkor

Miért olyan stresszes az életünk?

Mi a megoldás?

IV
Lelki megpróbáltatásaink

11 | A függőség hatalma

Szerhasználat

Súlyosbodó gondok

Genetikailag kódolt sebezhetőség

Előnyök

Kedveljük a szereket?

Illúziókeltés

Örömelv és akarás

Újdonságkeresés

Szerencsejátékok és internetes játékok

Veszélyben vagyunk

12 | Rosszkedvünk tele

Szigorú tények

Lelki fájdalom

Jövőorientáció és depresszió

Lúzerstratégia

Cry for help

Történelmi átmenetek

Magány, közöny, öregség

A depresszió mint alkalmazkodás?

13 | Veszélyben a nők

Anorexia nervosa: a rejtély

Félelem az éhezéstől

A szaporodás gátlása

Elnyomás, lázadás és versengés

Mellrák

Kockázatcsökkentés

V
Változó kapcsolataink

14 | Magányos tömeg

Származási csoport

Társadalmi szerepek: sokféleség és konfliktus

Társadalmi rétegződés

Magány

Elszemélytelenedés

A felelősség megoszlása

Számítógépek, mobiltelefonok és más kütyük

Jelenlétvesztés

Közösségi média

Névtelenség

Csalók és manipulátorok

15 | Párkereső algoritmusok

A választás szűkössége

A választás bősége

Még egyszer a közösségi média

Alkalmi kapcsolatok

16 | Gyerekvállalás és rokoni támogatás

A busman példa

Történelmi átmenetek

A gyereknevelés költségei

Anyagi erőforrások

Személyes erőforrások

Termékenység és család

17 | Tanuljunk nevelni

Kapcsolat a csecsemőkkel

Tanulás és tanítás

Gyerekkultúra

Fizikai aktivitás és figyelemzavar

Szülők és más felnőttek

Szeparáció

Epilógus | Merre tartunk?

Biológiai evolúció – társadalmi fejlődés

A nagy tévedés

Óvatosság

Optimizmus

Irodalom

Előszó

Jó dolog a 21. században élni. De lehetne jobb is. A nyugati társadalmakban élő emberek döntő többsége minden korábbi időszakhoz képest nagyobb kényelemben él. Sokan számítógép előtt végzik napi munkájukat, és ezen túl rengeteg szabadidővel rendelkeznek, amit a legkülönbözőbb szórakozási lehetőségekre fordíthatnak. Kütyük tömegével látják el magukat, amelyek segítségével olyan ismeretekre tehetnek szert pillanatokon belül, amelyek megszerzésére azelőtt egy emberi élet is kevés lett volna. A világhálón való böngészés során virtuálisan jelen lehetnek a világ bármelyik pontján. Mi több, nem csupán virtuálisan. A nyugati világ polgárai sokat utaznak, egyre több ember látogat egzotikus tájakra, amelyekre az elmúlt évszázadokban legfeljebb híres világutazók juthattak el. Emellett hatalmas szórakoztatóipar épült ki az utóbbi évtizedekben, amelynek kínálatából tetszés szerint – és az anyagi lehetőségek függvényében – válogathatunk a különböző előadások, koncertek, kiállítások tömegében. Ennél talán még fontosabb, hogy elvileg mindenki előtt nyitva állnak az oktatás változatos minőséget kínáló intézményei, és a mindenhol sokat szidott egészségügy emberek millióinak az életét menti meg gyógyszerekkel vagy műtéti eljárásokkal.

Szóval a modern, iparosodott társadalmak polgárai kényelemben élnek és nagyfokú védettséget élveznek a világ viharaival szemben. Ám ez csupán az érem egyik oldala. Mert ott van a másik fele, ahol sötét fellegek gyülekeznek. Sokan nem tudnak mit kezdeni a megnövekedett szabadidővel, unatkoznak és magányosan érzik magukat abban a környezetben, ahol egyébként tengernyi ember veszi őket körül. Tele vagyunk függőségekkel a napi kávéivástól a drogokon át a számítógépek kényszeres használatáig. Soha nem volt ennyi depressziós ember, az iparosodást megelőző hagyományos társadalmakban alig figyelhetők meg depressziós tünetek. Ezekben a közösségekben ugyancsak ritkán fordulnak elő azok a betegségek, amelyek ma a nyugati emberek halálát okozzák: magas vérnyomás, cukorbetegség, érelmeszesedés, szív- és keringési problémák és rák. És azok a betegségek is jórészt ismeretlenek a tradicionális társadalmakban, amelyek, ha nem is vezetnek közvetlenül halálhoz, de megkeserítik a modernizációval megáldott emberek életét: allergia, stressz, krónikus elhízás, autoimmun betegségek, és folytathatnánk a sort.

Miért van mindez? A könyvben amellett érvelek, hogy az ipari és kommunikációs forradalmak vívmányaival élő ember életkörülményei radikálisan újak és merőben szokatlanok ahhoz képest, ahogy az emberi faj az elmúlt évmilliók során létezett. Mai nagyvárosi életterünk teljesen más, mint az a természeti és társadalmi környezet, amelyben az ember kialakult. Az evolúció során létrejött élettani és pszichológiai folyamataink ma már nem biztosítják maradéktalanul a modern, megváltozott környezethez való alkalmazkodásunkat. Ennek a fordítottja is igaz: a technikai és társadalmi fejlemények olyan viselkedésformákat követelnek tőlünk, amelyekre az evolúció nem készített fel bennünket. Az évmilliók alatt kialakult adottságaink nehezen vagy egyáltalán nem tudnak megbirkózni a jelenkori kihívásokkal. Elhangolódás történik a kettő között, amely abból fakad, hogy az eredendően lassú genetikai evolúció egyszerűen nem tud lépést tartani a kulturális változások szédítő iramával. Nagy igazság van abban az elcsépelt mondásban, hogy barlanglakó őseink agyával próbálunk meg eligazodni a pillanatról pillanatra új körülményeket és élethelyzeteket teremtő új világunkban. Testi és lelki nyavalyáink nagy része ebből a fáziseltolódásból eredeztethető.

A könyv első részében bemutatom, hogy életmódunkra hogyan hatott az a történelmi változássorozat, amely a vadászó-gyűjtögető közösségektől a letelepült földműves kultúrákon keresztül az ipari társadalmak, majd azon túl is az információs társadalmak kialakulásáig tartott. A kiindulópont a kétmillió év alatt formálódó emberi test és lélek, amelynek tipikus működéséről leginkább a ma élő vadászó-gyűjtögető társadalmak informálnak minket. A második rész fejezetei a táplálkozással kapcsolatos jelenlegi dilemmáinkat taglalják, a krónikus elhízás veszélyét éppúgy, mint a soványság kultuszát. Külön fejezetek szólnak a paleolit étrend előnyeiről és buktatóiról, és arról, hogy milyen mértékben fordítottunk hátat természetes igényeinknek és motivációinknak az egyes táplálékfajták tekintetében. A harmadik rész fejezetei arról szólnak, hogy milyen következményekkel jár testünk működésére nézve, ha nem vesszük figyelembe azokat az adottságainkat, amelyek az evolúciós környezethez való alkalmazkodásunk eredményeként jöttek létre. Keveset mozgunk, stresszes életvitelt folytatunk, és tömegessé váltak az immunképességünk gyengülése következtében fellépő betegségeink, amilyen az allergia, asztma, bőrbetegségek. A negyedik részben a lélek megpróbáltatásait veszem sorra, amelyek arra vezethetők vissza, hogy egészen más környezetben élünk, mint amelyben szervezetünk kialakult. Sebezhetők vagyunk a különböző függőségekre és kényszerbetegségekre. Napjaink életmódja kiváltképp hajlamosít bennünket a depresszióra, továbbá vannak olyan betegségek (pl. anorexia nervosa), amelyek elsősorban a nőket érintik. Az ötödik részben társas kapcsolataink nehézségeit elemzem. A személyes kapcsolatok széttöredezése, a magány és az elszemélytelenedés éppúgy sújtja a nyugati világban élő embert, mint a romantikus párkapcsolatok kezdeményezésének és fenntartásának problémái, vagy a gyermekvállalással és neveléssel összefüggő dilemmák.

A könyv mindazonáltal nem korlátozódik a negatív, sokszor nyomasztó fejlemények elemzésére, hanem arra is választ keres, vajon meg tud‑e az ember szabadulni tőlük, vagy legalább tudja‑e enyhíteni a veszteségeket. A következő oldalak nem pesszimizmust sugallnak, még kevésbé árasztják a tehetetlenség érzését. Minden fejezet annak bemutatásával zárul, hogyan lehet összeegyeztetni ősi természetünket a modernizáció világával. Bizonyos értelemben valamennyien küzdünk mai világunk rendkívül változatos és ijesztően gyors hatásaival. De ez a küzdelem reményteli, éppen azért, mert mára elég sokat tudunk az emberi természet alapvető élettani és pszichés folyamatairól, és képesek vagyunk ezt a tudást úgy felhasználni, hogy úrrá legyünk a problémáinkon.

Köszönetnyilvánítás

Örömmel mondok köszönetet mindazoknak, akik közreműködtek könyvem megírásában. Feleségemnek, Ungi Szilviának, aki pszichológusszemmel olvasta át a kéziratot, és tett kiegészítő javaslatokat. Pléh Csabának, aki vállalta a könyv lektorálását, és buzdított a megjelentetésére. Kalmár Lászlónak, aki új szempontokra hívta fel a figyelmemet a 9. és 10. fejezet megírásakor. Köszönöm a Typotex Kiadó vezetőinek és munkatársainak, amiért örömmel fogadták be a kéziratot, és sok munkát végeztek annak érdekében, hogy a könyv igényes formában jelenjen meg.

I
Evolúciós
csapdák

1
Illeszkedési problémák

Az ember nem genetikailag meghatározott lény. Az ember tanuló lény: képes a legkülönbözőbb környezetekben megélni, rugalmasan alkalmazkodni a változatos életfeltételekhez. Tanuljuk az együttélés szabályait és alkalmazkodunk a közösség elvárásaihoz. A tanulás azonban nem légüres térben történik. Az agy nem üres papírlap, amelyre a környezet – családi nevelés, szokások, társadalmi normák – ráírja a tartalmait. Az agy bizonyos értelemben előre huzalozott rendszer, amely megszületéstől rendelkezik az evolúció során kialakult algoritmusokkal. Úgy működik, hogy meghatározott módon dolgozza fel az aktuális környezetből jövő hatásokat.

Evolúciós örökség

A kiindulópont az evolúciós környezetben végbemenő alkalmazkodási folyamatok sorozata. A darwini evolúciót úgy foghatjuk fel, mint a kismértékű változások folyamatos felhalmozódását évmilliók alatt.‍¹ Ebben bármilyen csekély módosulás, amely javítja a szervezet túlélését és szaporodását (vagy legalábbis nem rontja azt), fennmarad és rögzül a populációban. A természetes szelekció a sikeres élettani és viselkedési változatokat előíró pszichológiai programokat részesítette előnyben. Ezeknek a genetikai alapjai rögzültek a népességben, és generációról generációra átadódtak. Úgy kell elképzelnünk, hogy az emberre jellemző sajátos létforma, ezen belül a különböző társas viszonyok állandó és visszatérő adaptációs problémák elé állították a kialakuló embert, amelyeket meg kellett oldania a fennmaradása érdekében. Kikkel alkossak szövetséget? Kinek tartsak a közeledésétől? Milyen csoportszabályokat kell betartanom? Hogyan növeljem partnerem bizalmát és hűségét?

Évmilliók alatt születtek meg a válaszok. Olyan viselkedési változatok jöttek létre, amelyek biztosították az akkor létező természeti és társas környezethez való optimális alkalmazkodást. Mai nehézségeink jelentős mértékben abból származnak, hogy eltávolodtunk ettől a környezettől, és olyan kultúrát építünk, ahol az ősi programok már nem működnek hatékonyan, vagy éppenséggel beteggé tesznek bennünket.

Az együttműködés algoritmusa

Az emberi evolúció logikáját jól megvilágítja egy példa. Minden közösségben előnyös a kölcsönösségen alapuló cserekapcsolat. Együtt létrehozunk valamit, segítünk egymásnak, és közösen osztozunk a hasznon. Természetesen a másik fél kihasználása sok esetben még előnyösebb, hiszen ilyen esetben a potyaleső lefölözi a hasznot, de nem fizeti meg az árát. Ha valaki például nem adja vissza a kölcsönt vagy elkölti a közös vállalkozásra szánt összeget, az rövid távon persze nyereséges lehet, de hosszú távon rombolja a kapcsolatot. A haszonleső gyakran maga is pórul jár, hiszen elesik egy jövedelmező üzlettől. A probléma megoldására a természetes szelekció az embert a hosszú távú együttműködésre irányuló pszichológiai képességgel és szándékkal szerelte fel. Egy kísérletben egy társas dilemma szituációt modelleztek fogolydilemma kísérleti játék segítségével.‍² Ebben a játékban mindkét résztvevőnek döntenie lehetett, hogy a másik féllel együttműködik, vagy pedig cserben hagyja a másikat, és elviszi az általa korábban felajánlott összeget. Mindeközben a játékosokról agyi (fMRI) képfelvételek készültek, amelyek arról informálták a kísérletvezetőket, hogy a döntés pillanatában milyen agyterületek aktívak a leginkább. Erőteljesen tüzeltek a középagyi, dopamintermelést irányító jutalmazó központok, amelyek a pozitív kedélyállapotért, az örömteli érzelmekért felelnek. De nem akkor, amikor a játékos a legnagyobb nyereményt söpri be a másik fél cserben hagyásával. Hanem akkor, amikor a jóval kisebb nyereményt nyújtó kölcsönös kapcsolat mellett dönt, ha tehát mind a ketten együttműködnek. Az együttműködés jutalmazó jellegű, amennyiben a középagyi központok által termelt dopamin pozitív érzelmekre hangolja az agyat. Ezek az érzelmek pedig megerősítik az együttműködés szándékát, még azelőtt, hogy az ember tudatosan felismerné, hogy, igen, ez hosszú távon előnyös nekem. Megéri együttműködést kezdeményezni a másik féllel, mert ez egy hosszú távú kapcsolat reményét hordozza, ahol mindenki jól járhat. Valóban, a kísérleti személyek szóban is arról számoltak be, hogy a kölcsönös együttműködés – és nem a legmagasabb nyeremény – váltotta ki belőlük a legnagyobb megelégedettséget és örömet.

Elhangolódás

Ha az ember és az állatvilág szétválását vesszük alapul – tehát azt az időt, amikor az ember és a ma élő csimpánz közös őse két különböző evolúciós ágon folytatta pályafutását –, akkor nagyjából 5‑7 millió évre mehetünk vissza. Ezen belül a Homo nemzetség kialakulása, amely minden tekintetben nagy ugrás volt az ember fejlődésében, körülbelül 2 millió évre tehető. A ma élő ember, a Homo sapiens sapiens nagyjából 150 ezer évvel ezelőtt jelent meg. Ehhez képest az emberi civilizáció nagyon fiatal. Az első faluközösségek 10-12 ezer évvel ezelőtt jelentek meg, a városok 5‑6 ezer éve. Ez azt jelenti, hogy ha csak a legutóbbi 150 ezer évet tekintjük, akkor is fajunk történetének több mint 90 százalékában kis létszámú, viszonylag zárt, vadászó-gyűjtögető közösségekben élt.‍³ Ha tágítjuk a kört, és az emberi evolúció kezdeteire megyünk vissza, akkor azt mondhatjuk, hogy a civilizáció eddigi történelmünk legfeljebb egytized százalékát teszi ki. Rendkívül hosszú időt töltöttünk olyan környezetben és olyan életmóddal, amely gyökeresen eltért a mostanitól. Mégis ebben az evolúciós környezetben alakult ki minden olyan pszichológiai képességünk, motivációnk és hajlamunk, amely a mai ember alapvető karakterét jellemzi.

Ugyanakkor a „fennmaradó” néhány ezer évben történt szinte minden olyan változás, amely a kultúránkat létrehozta. Elődeink feltalálták a kereket, a hajót, a repülőgépet, a penicillint, és hosszan sorolhatnánk. Mindeközben és mindezen találmányok révén óriási társadalmi változások indultak el. A biológiai evolúció egyszerűen nem tudott és nem tud lépést tartani a kulturális evolúcióval. A genetikai változások sebességértékei messze elmaradnak a kulturális változások gyors iramához képest. Ahhoz, hogy egy előnyös genetikai mutáció elterjedjen a népességben, többnyire évezredek kellenek. Biológiai szervezetünk fejlődése ezért lemarad a gazdasági és politikai változások szédítő üteméhez képest. A derékfájástól kezdve a rövidlátáson át a depresszióig széles a köre azoknak a civilizációs nyavalyáknak, amelyek ebből a lemaradásból keletkeznek.

Pontosabban fogalmazva nem lemaradás, hanem elhangolódás történik. Mai nagyvárosi életterünk teljesen más, mint az a természeti és társadalmi környezet, amelyben fajunk kialakult. Illeszkedési problémák támadnak evolúciós örökségünk és modern korunk viselkedési szokásai között. Az evolúció során létrejött élettani és pszichológiai folyamataink ma már nem biztosítják maradéktalanul a civilizációs kihívásokhoz való alkalmazkodásunkat, sőt sokszor nehezítik, esetleg gátolják azt. Azok a gének, amelyek egykor segítették a táplálék hasznosítását és beépítését, és ezzel biztosították a túlélést az ínséges időkben, ma a krónikus elhízás forrásaivá váltak. Agyunk hírvivő molekulái (a neurotranszmitterek) fontos szerepet játszanak pozitív érzelmeink létrejöttében, de korunkban sebezhetővé tesznek bennünket a különféle szintetikus kábítószerek iránt. A saját csoport előnyben részesítése hosszú ideig segítette a csoport összetartozásának megerősítését, korunkban azonban különböző etnikai villongások okozói lehetnek. A tradicionális nemi szerepek és a belőlük fakadó munkamegosztás evolúciós programokra épültek, hiszen biztosították a hatékony táplálékszerzést és gyerekgondozást, mára viszont akadályai lehetnek bizonyos emancipációs törekvéseknek.

C-vitamin

Az elhangolódás fontos eleme, hogy az evolúció nem célvezérelt folyamat. Az alkalmazkodás egy adott környezetben történik, de ezt követően a környezet továbbra is folyamatosan változik. Az evolúció az átalakulást nem látja előre, nincsenek tervei a jövőre nézve. Jól példázza ezt a C-vitamin története.‍⁴ A Homo sapiens, a legtöbb emlőstől eltérően, nem tudja szervezetében előállítani a C-vitamint, pedig ez a molekula nélkülözhetetlen a normális anyagcseréhez és az immunvédelemhez. Szerepe van a létfontosságú aminosavak és az ingerületátvivő anyagok termelésében. Hiányában skorbut lép fel, amely foghullással, vérzékenységgel, gyengeséggel és számos más tünettel jár. Az írott történelmi krónikákban gyakran említenek olyan eseteket, ahol tengerészek, katonák, utazók körében tömegesen pusztított ez a betegség. Nem tudni pontosan hogyan, de az úgynevezett keskenyorrú majmok evolúciója során elveszett a C-vitamin szintézisének a képessége, nagyjából 60 millió évvel ezelőtt. Emberszabású rokonaik (csimpánzok, gorillák) sem tudják előállítani. Általában nem okoz problémát a körükben, hiszen rengeteg gyümölcsöt fogyasztanak, amelyek nagy mennyiségű C-vitamint tartalmaznak. Így volt és van ez a vadászó-gyűjtögető társadalmakban is. Egy kutatásokon alapuló becslés szerint a jelenlegi törzsi társadalmakban nagyjából 400-500 mg C-vitaminhoz jutnak naponta az emberek, ami több mint ötszöröse a nyugati társadalmak egészségügyi szakértői által javasolt napi minimális mennyiségnek.‍⁵ A letelepült életmód megváltoztatta a táplálkozási szokásokat, és a rendszeres zöldség- és gyümölcsfogyasztást felváltotta a tejet, gabonát és húst tartalmazó táplálékok bevitele. Ez vitaminhiányhoz vezetett, valamint számos betegség megjelenéséhez. A folyamat addig tartott, amíg fel nem ismerték a C-vitamin elengedhetetlen és jótékony hatását. Természetesen még tovább javított a helyzeten, hogy Szent-Györgyi Albert kutatásai nyomán sikerült azonosítani és szintetikusan is előállítani ezt a vitamintípust. A mai ipari társadalmakban, ahol ráadásul célzott reklámok és kampányok mutatnak rá a zöldségek-gyümölcsök fogyasztásának szükségességére, újra csak ritkák a C-vitamin hiányával kapcsolatos betegségek. Valójában tehát az történt, hogy az evolúciós környezetben nem volt szükség a C-vitamin szintézisére, mivel a dús növényi táplálékból bőségesen hozzá lehetett jutni. A későbbiekben szükség lett volna rá, ám az evolúció már nem hozta létre. Egyelőre hagyjuk megválaszolatlanul azt a kérdést, hogy miért nem, és lépjünk tovább.

Pozitív és negatív hatások

A lényeg abban foglalható össze, hogy a társadalom fejlődése sokkal gyorsabb, mint a biológiai evolúció. A genetikai változások nem tudnak lépést tartani a gazdasági, technikai és társadalmi változások szédítő ütemével. De ez egyúttal azt is jelenti, hogy a testünket és elménket irányító evolúciós programok máig élnek és működnek bennünk. Akár tudunk róluk, akár nem. Akár jó ez nekünk, akár nem. Lehetséges persze, hogy a máig ható örökség ma is betölti eredeti funkcióját, függetlenül attól, hogy van‑e hatása a túlélésre és a szaporodásra. Félünk a kígyóktól, kedvünk telik rokonaink támogatásában, vonzónak tartunk bizonyos megjelenésű és személyiségű embereket, mindent megteszünk a gyermekeinkért, és folytathatnánk a sort. Ezek mind pozitív lenyomatai a múltnak, amennyiben napjainkban is segítik életünket, jólétünket, sikerességünket. Az, hogy a mai gigantikus méretű, felgyorsult életritmusú nagyvárosokban egyáltalán létrejöhetnek szoros baráti és munkahelyi közösségek, annak köszönhető, hogy az ember evolúciós múltjában olyan társas és érzelmi képességekre tettünk szert, amelyek ezekben a közösségekben megteremtik a kölcsönös bizalom és viszonzás alapjait. A modern társadalmakban egyre elterjedtebb örökbefogadás gyakorlata többnyire azért sikeres, mert az evolúció folyamán mind a gyermek, mind a szülő olyan kötődési és bevésődési képességekre tett szert, amelyek a biológiailag nem rokon emberek között is szoros érzelmi kapcsolatokat hozhatnak létre.

Az említett példák azt mutatják, hogy az evolúció során létrejött élettani folyamatok és pszichológiai képességek egy része ma is áldásos az egyén jóléte szempontjából. Az evolúciós örökség egy másik része viszont semleges hatású korunk emberére: nem segíti elő, de nem is hátráltatja az egyén túlélését és gyarapodását. Ilyen például a fűszerek kedvelése, a szimmetrikus testfelépítés iránti vonzalmunk vagy a csecsemőkori idegenfélelem.

Semleges hatás: fűszerek

A fűszerek élvezete például evolúciósan kialakult adottság, amely azért jött létre, mert a táplálék elkészítése során használt fűszerek jótékony hatással vannak az egészségre.‍⁶ Nevezetesen, csökkentik az ételben lévő kórokozók és élősködők számát, illetve fertőzőképességét. A fűszernövények ugyanis olyan kémiai vegyületeket termelnek, amelyek segítségével hatékonyan tudnak védekezni természetes kártevőikkel (rovarokkal, gombákkal, baktériumokkal) szemben. Az emberi táplálkozásban való felhasználásuk ennélfogva csökkenti az ételmérgezés és más táplálkozási betegségek kialakulásának a kockázatát. A fűszerek ugyanakkor ártalmasak is lehetnek, hiszen nagy koncentrációban tartalmaznak olyan toxinokat (allergéneket, karcinogéneket, teratogéneket), amelyek komoly egészségkárosodást okozhatnak. Ezért van az, hogy valamennyi kultúrában viszonylag kis mennyiségben fogyasztják őket, és sokan – főleg gyerekek és terhes anyák – kifejezetten negatív (averzív) reakciót mutatnak a szagukra vagy az ízükre. Egy 34 országra kiterjedő összehasonlító elemzésből kitűnik, hogy a fertőző betegségek gyakorisága szorosan korrelál az adott népességben használt antibakteriális fűszernövények számával. A fertőzések elkerülésének élettani előnye hozta létre a fűszerek iránti vonzódásunkat, jóllehet ennek már nincs hatása a túlélőképességünkre – legalábbis a gazdaságilag fejlett társadalmakban.

Én elsősorban nem ezekkel a pozitív vagy semleges következményekkel foglalkozom ebben a könyvben, hanem a negatív jelenségekkel. Azzal, hogy az evolúció során létrejött, egykor hasznos adottságaink előnytelen, sőt kifejezetten káros folyamatokhoz vezetnek – elhangolódnak – a viharos gyorsasággal változó kulturális erőterekben. Ezek az elhangolódások, illeszkedési problémák tehát inkább a fájdalmainkkal, a szorongásainkkal, a betegségeinkkel állnak kapcsolatban. Meglepően gyakran fordul elő, hogy az evolúciós örökség már nem hasznos, nem is semleges, hanem kifejezetten káros. Szemben áll a mai életmód követelményeivel és igényeivel, sőt sokszor a puszta túlélésünkre irányuló reményeinkkel. Az, ahogyan a testünket és a szellemünket működtetjük, nagyon tipikusnak tűnhet a mi korunkban, de közel sem tekinthető tipikusnak evolúciós perspektívából. Normálisnak tartjuk, hogy órákat ülünk egy irodai székben a számítógép előtt, miközben ez a passzivitás őseink számára maga lenne az agyrém… … …

Irodalom

1. Illeszkedési problémák

1 Ridley, M. (1994): Evolution. Oxford, Blackwell Scientific.

2 Rilling, J. K., Gutman, D. A., Zeh, T. R., Pagnoni, G., Berns, G. S., Kilts, C. D. (2002): A neural basis for social cooperation. Neuron, 35, 395–405.

3 Dunbar, R. (2016): Human Evolution. Oxford, Oxford University Press.

4 De Andrade, M. C. (2024): Vitamin C: Evolution, Prehistory, and History. Journal of Food and Nutrition Research, 12(5), 255–263.

5 Clemens Zs., Csiba-Tóth Cs. (2013): Vitamin C and Disease: Insights from the Evolutionary Perspective. Journal of Evolution and Health, 1, »doi.org«.

6 Sherman, P. W., Hash, G. A. (2001): Why vegetable recipes are not very spicy. Evolution and Human Behavior, 22, 147–164.

Köszönetnyilvánítás

Kedves Olvasó!
Köszönjük, hogy kínálatunkból választott olvasnivalót!
Újabb kiadványainkról, akcióinkról a typotex.hu
és afacebook.com/typotexkiado oldalakon értesülhet.

Typotex Kiadó
Alapította Votisky Zsuzsa, 1989
A kiadó az 1795-ben alapított Magyar Könyvkiadók
és Könyvterjesztők Egyesülésének tagja.

ISBN 978 963 493 339 7
ISSN 1417-6793

Felhasznált betűtípusok:
Noto Serif – SIL Open Font License
Open Sans – Apache License 2.0

www.interkonyv.hu