részlet

A fordítás az alábbi kiadás alapján készült:

Dave Asprey: Smarter not harder – The biohacker’s guide to getting the body and mind you want, Harper Wave, an imprint of HarperCollins Publishers, New York, NY, 2023

Copyright © 2023 by Dave Asprey

All rights reserved.

Hungarian translation © Béres Edina, 2023

Hungarian edition © Jaffa Kiadó, 2023

Minden jog fenntartva!

Borítódizájn Milan Bozic

Borítófotó Shutterstock

Fordította: Béres Edina

Felelős szerkesztő: Hessky Eszter

Felelős kiadó: Rados Richárd

Jaffa Kiadó • www.jaffa.hu

ISBN 978 963 475 913 3

Jogi nyilatkozat

A könyvben található információk nem helyettesítik az orvosi tanácsadást, alkalmazásuk az olvasó felelőssége. A szerző és a kiadó nem vállal felelősséget egyetlen, a könyvben szereplő bármely javaslat követése miatt esetlegesen bekövetkező sérülésért vagy más egészségi problémáért sem. Minden egészségi problémájával forduljon orvoshoz!

Elektronikus változat

eKönyv Magyarország Kft.

www.ekonyv.hu

Készítette Ambrose Montanus

Minden egyes feleslegesen
ejtett izzadságcsepped
emlékére, mely nem hozta
meg a várt eredményt.

Tartalom

Bevezetés: A szokásosnál jobban

I. rész: Az élet erőforrásai

1. Használjuk ki a lustaság erejét!

2. Távolítsd el az akadályokat az útból!

3. Töltődj fel nyers ásványi anyagokkal!

4. Segíts a MeatOS-ednek étrend-kiegészítőkkel!

5. Töltődj fel ásványi anyagokkal!

II. rész: Célok és sikerek

6. Határozd meg a célodat!

7. Hack-cél: erőnlét és kardiovaszkuláris kapacitás

8. Hack-cél: energiaszint és anyagcsere

9. Hack-cél: agyi és idegrendszeri karbantartás

10. Hack-cél: rugalmasság és regenerálódás

III. rész: Végeérhetetlen fejlődés

11. Lelkierő

12. A fejlődés következő lépése

13. Légy önmagad!

14. Értékelés, személyre szabás, ismétlés

Konklúzió / Felajánlás a világnak

Köszönetnyilvánítás

A szerzőről

Tárgymutató

Jegyzetek

Bevezetés A szokásosnál jobban

Maradj kíváncsi, de állj két lábbal a földön. Légy az a szerzetes, aki a káosz közepén is tud meditálni. Reagálj kedvesen, amikor olyan dolgokkal találkozol, amelyeket hülyeségnek érzel.

Milyen ember szeretnél lenni? Bármi legyen is a válaszod, ez a könyv segíteni fog abban, hogy elérd a kitűzött célod. Ez a könyv az egészségről és a fittségről szól, igen, de arról is, hogy mi mindent tehetnél magadért, ha több erőd és energiád lenne. Vagyis végső soron azt foglalja össze, hogyan lehetsz önmagad legjobb változata, felszabadult módon.

Mindenki az empátiáról és az együttérzésről beszél, ezeket azonban kíváncsisággal, kiegyensúlyozottsággal és mély lelki nyugalommal kell kombinálni ahhoz, ha meg akarjuk tartani a legjobb formánkat, és tovább akarunk fejlődni még olyankor is, amikor a dolgok furcsán alakulnak. Ez a kombináció volt az, amely lehetővé tette számomra is, hogy magabiztosan boldoguljak az elmúlt néhány év valóban furcsa globális zűrzavarában. Ezek a tulajdonságok egyben a jó és boldog élet alapkövei is. Nélkülözhetetlenek válság idején, de ugyanolyan fontosak akkor is, amikor az életünk felszínesen unalmasnak tűnik. Mint bizonyára te is tapasztalod, rendkívül nehéz következetesen fenntartani mindegyiket. Anélkül, hogy észrevennénk, a legtöbben hagyjuk, hogy kicsússzanak a kezünk közül. Persze időről időre elérjük őket újra, de aztán a mindennapi élet fáradalmai felülkerekednek rajtunk. Túlságosan kimerültek vagyunk ahhoz, hogy megengedjük magunknak, hogy békében legyünk.

A világjárvány alatt újra és újra arról hallottam az embereket beszélni, hogy vágynak arra, hogy „visszatérjenek a normális kerékvágásba”, és ez számomra minden alkalommal nagyon rosszul hangzott. Olyan nevetségesen csekély törekvés ez. Egész életemben azon dolgoztam, hogy javítsam a fizikai és mentális ellenálló képességemet – hogy a szokásosnál jobbá váljak –, és hogy másoknak is segítsek ebben. A cél az, hogy elérjünk egy magasabb alapszintet, azt tegyük az új normális állapotunkká, és aztán feljebb törjünk újra. A válságos időszak tökéletes alkalom az előrelépésre. Miért akarnál visszaesni a régi, normális állapotodba?

Szeretném, ha másoknak is megadatna az, ami nekem. Hogy inspirálódjanak, ahelyett, hogy kimerülnének. Ne félelemben éljenek, hanem veszélyesek legyenek. Veszélyes alatt nem azt értem, hogy törd össze az autódat, gyújtsd fel a házadat, vagy más hülyeséget csinálj, hanem azt, hogy vállalhatsz merész kockázatokat, követheted az álmaidat, és lehetsz akár kiszámíthatatlan is, ha úgy érzed, szabadon viselkedhetsz önmagadként. Paradoxonnak hangzik, de valójában egy rendkívül fontos igazságról van szó: a veszélyesség biztonságossá és nyugodttá tesz. Veszélyesnek lenni elfújja a közelgő végzet érzését.

A veszélyesség ugyanakkor rengeteg energiát és rugalmasságot is igényel, ez az oka annak, hogy oly sokan képzelik úgy: a gyenge „normális” a legjobb, amiben reménykedhetnek. Szerencsére van egy másik igaz paradoxon is, ami a segítségedre lehet. Technikailag a görbe lejtésének a biológiájáról van szó, én azonban inkább annak nevezem, ami valójában: a lustaság elvének. Ennek a könyvnek ez a központi gondolata, és átalakíthatja az életedet. Egyetlen egyszerű, de forradalmi ötletre vezethető vissza:

A lustaság erőssé tud tenni.

Tudom, nehezen hihető. Azért nehéz elhinni, mert a testednek van egy titka, amit nem akar, hogy tudj. A tested gyorsabb, mint te. Érzékeli, reagál és válaszol az ingerekre körülbelül egyharmad másodperccel azelőtt, hogy az agyad egyáltalán tudná, mire készül. Mire a racionális emberi agyad bátorságot, akaraterőt és kemény munkát tudna mozgósítani, a tested már szabotált is téged. Telepumpál adrenalinnal, amitől a kis félelmeket nagynak érzékeled. Fájdalmas jeleket továbbít, hogy meggyőzzön róla, a kis feladatok valójában sok munkát igényelnek, ez pedig aztán rengeteg okot ad arra, hogy ne csináld meg őket.

Miért szabotál így a tested? Miért hoz létre az anyatermészet egy ilyen kegyetlen rendszert? Azért, mert a természetben csak így működhetnek a dolgok. A testet úgy tervezték, hogy maximalizálja annak valószínűségét, hogy túléljen, utódokat hozzon létre, és továbbörökítse a fajt. Ennek eredményeképpen a testet igazából csak két dolog érdekli. Az első, hogy ne haljon meg. A második, hogy fantasztikusan lusta legyen, s ezáltal a lehető legkevesebb energiát használja fel arra, hogy ne haljon meg.

A test nem várja meg, hogy eldöntsük, mit tegyünk, ha egy ragadozó fel akar falni. Már jóval azelőtt elkezdi magát biztonságba helyezni, hogy megfontoltan dönthetnénk róla, hogyan is reagáljunk. A tudatos vezérlés egyszerűen nem elég gyors ahhoz, hogy reagáljon a bármely másodpercben fellépő fenyegetésekre, ez a magyarázata annak, hogy nem felelős a túlélésért. A test robotpilóta-funkciója óriási előnyt biztosít ahhoz, hogy hosszú távon életben tudjunk maradni. Ez az oka annak, hogy még mindig élnek emberek ezen a bolygón. Van azonban néhány komoly hátránya is.

A világjárvány során ezeket a hátrányokat teljes valójukban megtapasztalhattuk. Láthattuk, hogyan reagál a szervezetünk a bizonytalanság és az ijesztő hírek által gyakorolt folyamatos támadásra. Kezdetben a testünk regisztrálta a fenyegetést, amelyre stresszhormonok áradatával és erős szorongással reagált. Amikor azonban a fenyegetés nem múlt el, úgy érezte, mintha egy láthatatlan ragadozó könyörtelen vadászatot folytatna ellenünk. Előre megjósolható módon reagált erre: először stresszel, majd depresszióval. Az ok, amiért mindez oly sokunkat ilyen keményen érintett, nem az, hogy ostobák vagyunk. És nem is az, hogy gyengék vagyunk. Hanem egyszerűen az, hogy mindannyian fel vagyunk szerelve egy ősi biológiai rendszerrel, amely úgy próbál életben tartani bennünket, hogy elhiteti velünk, mi vagyunk a felelősek – holott valójában nem vagyunk azok.

Akkor ki irányít valójában?

Ha egyszer rájössz, hogy a tested előbb hoz döntéseket, mint az agyad, minden másképp néz ki. Onnantól megérted azokat a kontraproduktív reakciókat, amelyek visszatartanak az életben. Még jobb, ha elkezdesz olyan módszereket kitalálni, amelyekkel feltörheted a tested rendszereit, hogy valóban a kezedben legyen az irányítás és rávehesd a testedet arra, hogy azt tegye, amit te akarsz.

Az irányítás átvételének kulcsa, hogy megtanuljuk, hogyan fordítsuk a lustaság elvét az előnyünkre. A lustaság fenntartása a test minden sejtjének egyik elsődleges biológiai funkciója. Egyetlen sejt sem akar a szükséges minimumnál több energiát vagy erőforrást felhasználni. Bármilyen ingerre válaszul, legyen az kicsi vagy nagy, a test összes sejtje döntést hoz, hogyan ossza be az energiáját abban az értékes egyharmad másodpercben, mielőtt összeszedjük a gondolatainkat. Minden bizonnyal a kevesebb munkával járó utat választják. Ennek túlélési stratégiaként van jelentősége: ha a sejtjeinknek extra, felesleges energiára lenne igényük, akkor esetleg elfogyhatna az élelmünk, vagy túl fáradtak lennénk ahhoz, hogy elmeneküljünk egy ragadozó elől. Kétség esetén a legbiztonságosabb, ha hátradőlünk és lazítunk. Ha megengednénk nekik, a testünkben lévő sejtek tökéletesen elégedettek lennének azzal, ha egész életükben a nagymama pincéjében élve videójátékokat játszhatnának.

A lustaságra való hajlam ilyen óriási mértéke az oka annak, hogy a világjárvány idején oly sok ember meghízott.1 Mindannyian felhasználhattuk volna az otthonunkba bezárva töltött rengeteg időt arra, hogy eddzünk, meditáljunk, új készségeket tanuljunk, vagy százféle módon fejlesszük magunkat, de csak kevesen választották ezt az utat. A testünk nem akarta, hogy efféle dolgokat tegyünk; a fejlődéshez energia kell, a testünk pedig szorongó állapotban volt, és arra összpontosított, hogy minél kevesebb energiát használjon fel, ne pedig többet. A lustaság elvének köszönhetően a Netflix túlzásba vitt nézése remek ötletnek tűnt.

Számomra azonban más volt a világjárvány. Már tudtam, hogy a testem úgy van tervezve, hogy félelmet érezzen, mielőtt elgondolkodnék rajta. Az elmémet arra edzettem, hogy ellenálljon ennek a félelemnek, a testemet pedig arra, hogy jobban meg tudja különböztetni a valódi fenyegetéseket az apró veszélyektől. Ami még ennél is fontosabb azonban, elkezdtem stratégiákat kidolgozni arra vonatkozóan, hogy kijátsszam a testem lustaságát azáltal, hogy együtt dolgozom vele, ahelyett, hogy megpróbálnék küzdeni ellene.

Azt akarom, hogy a testem készen álljon a szélsőséges stressz kezelésére és arra, hogy örökké fenntartsa magát. Ki ne szeretné ezeket a dolgokat? A testem azonban nem akarja ezt. Senkié sem. A test automatikusan ellenáll minden olyan igénybevételnek, amely a szükségesnél nagyobb energiafelhasználást igényel. Soha nem voltam jó abban, hogy napi egy órát, vagy akár napi fél órát sportoljak hosszú ideig. Valószínűleg te is ismered ezt az érzést; a test lustasága végül a legtöbb embernél legyőzi az akaraterőt. Az évek során kifejlesztettem egy sor biológiai hacket, hogy a testemet energikusabb, rugalmasabb állapotba vezessem, de folyton az volt az érzésem, hogy valami fontos elem még mindig hiányzik.

A világjárvány időszakát arra használtam fel, hogy kikristályosítsak egy olyan gondolatot, amely az elmúlt húsz év biohacking munkája során folyamatosan motoszkált a fejemben. Van egy hatékonyabb módja annak, hogy értésére adjuk a testünknek, mit akarunk tőle, miközben tiszteletben tartjuk a lustaságra vonatkozó genetikai programot, amely minden állatot életben tart szorult helyzet esetén. Sőt, a lustaságot úgy is felfoghatjuk, mint egy módot arra, hogy több energiát mozgósítsunk magunkban. Zseniális lerövidítés. Nem akartam edzeni, de akartam a mozgás eredményét. Több eredményt akartam kevesebb erőfeszítéssel. A lustaság elvének helyes alkalmazásával pontosan ezt lehet elérni.

A legtöbb ember standard módon úgy gondolkodik az edzésről, hogy izzasztó, nyögdécselős, fájdalmas módon kell megerőltetnünk a testünket ahhoz, hogy fejlődjünk. Mindannyian úgy tudjuk, hogy a futópadon való „őrlődés” a módja annak, hogy fittek legyünk. Nincs fájdalom, nincs nyereség! Pontosan ugyanígy gondolkodunk a munkánkról is: a kemény munkát fetisizáljuk, hogy eredményeket érjünk el. Elfogadjuk a „kemény munka” ethoszát, amíg rá nem jövünk, hogy ez nem fenntartható, és össze nem omlunk a kiégéstől, mert a sejtjeink azt érzik, hogy többet kérnek tőlük, mint amennyit adni akarnak.

Arra jöttem rá, hogy létezik kiút ebből a küzdelemből. Sőt, teljesen ki is kerülhetjük: a lustaság elve megmutatja, hogyan. Átverheted a testedet működtető, nagyon gyors, de nagyon lusta rendszert, hogy felemelje a lusta fenekét, ha teljesen másképp közelíted meg a testmozgást (és tulajdonképpen bármilyen munkát). A szokásos megközelítés, miszerint a lehető leghosszabb ideig kell nagyon keményen hajtanod magad, csak a beépített lustaságoddal állít szembe. Ahelyett, hogy keményebben dolgoznál, okosabban akarj dolgozni! A lustaságod meghackeléséhez válts taktikát, és koncentrálj azokra a bemenetekre, amelyeket a lustaság megért:

1.Milyen gyorsan jön az intenzív stressz?

2.Milyen gyorsan tér vissza a nyugalomba?

A nagy intenzitású stressz azt üzeni a szervezetednek, hogy feltétlenül reagálnia kell; a lustaság nem opció. A nyugalomba történő gyors visszatérés pedig azt üzeni a szervezetednek, hogy nem kell szorongó állapotba hoznia téged, mert nem állsz metabolikus energiaválság előtt. Valójában a rövid, éles stressz, amelyet azonnali szünet követ, kevesebb szorongásra programoz, mert arra edzi a szervezetet, hogy gyorsabban és hatékonyabban térjen vissza a kiinduló szintre.

Ha intenzív stressznek teszed ki a tested, és megmutatod a lusta sejtjeidnek, hogy fel kell emelniük a feneküket a kanapéról, akkor fel is emelik. Csak éppen sokkal könnyebben és szívesebben teszik ezt meg, ha hagyod, hogy utána azonnal visszaüljenek a kanapéra. Az új stresszhatás és a visszarendeződés sebessége sokkal fontosabb, mint a stressz mennyisége. A fast-on és a fast-off azt üzeni a lustasági rendszerednek, hogy erősebbé és alkalmazkodóképesebbé kell tenni téged annak érdekében, hogy lényegesen jobb eredményeket érj el annál, mint ha lassan csinálnád – csináld tehát sokkal gyorsabban. A változás létrehozása a testedben jelentősen könnyebbé válik, ha egyszer átlátod ezt a technikát.

A lustaság elve lehetővé teszi, hogy radikálisan átformáld a tested és az elméd anélkül, hogy az idődet pazarolnád. Menet közben növeli az erődet és megsemmisíti a stresszt. Hozzáférést biztosít a korábban említett veszélyes állapothoz. Az erős emberek eredendően veszélyesek. Ki tudja, mit tehetnek? Bármivel megbirkóznak, amit a világ eléjük vet. Képesek szembeszállni a hatalommal. Tudják kontrollálni az érzelmeiket, így nehezen manipulálhatók. Meg tudják védeni a családjukat és a közösségüket. Megvan bennük az erő, hogy nagylelkűek és kedvesek legyenek.

Vannak, akik az energetikai rugalmasságnak ezt az állapotát ellenálló képességnek nevezik, de vannak más elnevezések is. A buddhista tanok, amelyekre Nepálban és Tibetben szert tettem, higgadtságnak nevezik, de ennél sokkal gazdagabb jelentést takar. A higgadtság az az állapot, amelyben képes vagy uralkodni magadon, és tökéletesen nyugodt maradni, függetlenül attól, hogy mi történik körülötted. A higgadtságnál alacsonyabb rendű állapot az együttérzés, ami önmagában is jelentős értéket képvisel. Ennél alacsonyabb szintű állapot pedig az empátia, ami szintén fontos értékkel bír.

Többet ésszel, mint erővel

Ezeknek az emelkedett állapotoknak az elérése különleges jelentőséggel bír számomra, miután Asperger-szindrómával nőttem fel. Gyerekként nem tudtam, hogyan kell empátiát, együttérzést vagy higgadtságot érezni. Nem volt világos fogalmam arról, hogy mik ezek a dolgok pontosan. Igazából nem tudtam, hogyan kell érezni, kivéve a legfontosabb túlélési impulzusokat, a félelmet és a lustaságot. Azt természetesen nem értettem, hogy mindkettő a testemből fakad, és azt sem, hogy akkor erősödnek fel, amikor a testem nem egészséges. Nehéz és zavaros útja volt ez a felnőtté válásnak, de a kívülálló perspektíva végül segített megérteni, hogyan lehet meghackelni a lustaság elvét.

Fiatalkoromban azt tettem azért, hogy erősödjek, amit mindenki mondott: vettem egy biciklit, és állandóan tekertem, hogy elvégezzem a napi kötelező hatvan perc egyenletes kardioedzésemet. Órákig kínlódtam az edzőteremben, és szenvedtem az ízetlen, zsírszegény, kalóriaszegény diétán. Próbáltam akaraterővel legyőzni a lustaságomat, de a lustaságom folyamatosan felülkerekedett rajtam, mert fáradt és kizsigerelt voltam. Az, hogy a testem alapvető impulzusaiban elmerülve nőttem fel, arra kényszerített, hogy különös figyelmet fordítsak a hátráltató akadályokra. Ez a figyelem vezetett el a biohackinghez, a test energiagazdálkodásának egyre mélyebb vizsgálatához, és végül a könyvhöz, amit most olvasol. Évtizedekig tartó kutatás és kísérletezés kellett ahhoz, hogy elérjem a szokásosnál jobb állapotomat. Megosztom, amit megtanultam, hogy te is túljuss az akadályaidon, és sokkal könnyebben érj célba.

A legfontosabb, amit meg kell értened, hogy ami visszatart az életben, az nem akaraterő kérdése. Nem gyengeség vagy gyávaság kérdése. A lustaság elve az, ami visszatart, és ami a tudatos tapasztalatodon kívül működik. Az egyetlen módja annak, hogy legyőzd a lustaság elvét, ha elfogadod és munkára készteted: add meg a testednek a megfelelő ételeket és tápanyagokat; alkalmazd a megfelelő rövid, intenzív ingereket; edzd a tested, hogy gyorsan visszatérjen az alapállapotba. Lehetséges treníroznod a lustaságodat olyan módon, hogy az javítsa az energiádat, megnyugtassa az elmédet, és kitágítsa a lehetőségeidet.

Ha egyszer elfogadod a többet ésszel, mint erővel megközelítést, felszabadítod a benned megbúvó rejtett lehetőségeket. Ezután azzá válhatsz, amivé csak akarsz.

I. rész
Az élet erőforrásai

1 Használjuk ki a lustaság erejét!

Az anyatermészet irtózik a pazarlástól. Ezért kódolt minden sejtet a testedben olyan programozással, amely arra utasítja, hogy a lehető legkevesebb energiát használja fel. Gondolj erre a programozásra úgy, mint a „hús-operációs rendszered” vagy MeatOS-ed központi elemére. A számítógép operációs rendszere számtalan olyan tevékenységet végez, amely láthatatlan számunkra, de még a számítógépen futó alkalmazások számára is. Hasonlóképpen a MeatOS is észrevétlenül működik a háttérben. Nem tudunk róla, hogy ott van, mégis folyamatosan érezzük a hatását.

A számítógépes hasonlatnak több értelme van, mint gondolnád. Végül is, amikor a képernyő ikonjára kattintva megnyitod az e-mailjeidet, valószínűleg nem tudod, hogy a központi feldolgozóegység – a CPU – mely részeihez milyen elektronokat küld. Talán azt sem tudod, mi az a CPU, és ez rendben is van. Az operációs rendszer lényege, hogy elrejtse előled ezeket a bonyolult folyamatokat. Csak a végeredmény számít: futtathatsz egy alkalmazást, amely azt teszi, amit akarsz, anélkül, hogy gondolkodnod kellene azon, hogyan teszi azt.

Nyilvánvaló, hogy a tested nem pontosan úgy működik, mint egy chipekkel és vezetékekkel ellátott számítógép, de kell lennie benne valami nagyon hasonlónak, mint egy rejtett operációs rendszer. Máskülönben nem lennél képes olyasmire, mint például egy adag tequilát meginni és lebontani az alkoholt úgy, hogy esetleg azt sem tudod, mi az a máj. A test az ember utasításai nélkül is lélegzik. A szem robotpilóta-üzemmódban pislog akkor is, ha nem figyelünk rá. A MeatOS folyamatosan dolgozik a háttérben, és teljesen láthatatlan marad – legalábbis addig, amíg meg nem hibásodik.

A MeatOS nemcsak láthatatlan, hanem autonóm is. Az agy nem irányítja az operációs rendszert. A tudatos vezérlés inkább olyan, mint egy különálló alkalmazás, amely a testet életben tartó sok bonyolult folyamat tetején ül. Soha nem vagyunk teljesen tudatában annak, hogy mi történik a testünkben, de még csak egy kis százalékát sem tudjuk annak, ami odabent zajlik. Tulajdonképpen a korlátozott mértékű ismereteink önmagunkról folyamatosan elavultak. Tanulmányok azt igazolják, hogy az agy elektromosan körülbelül egyharmad másodperccel azután ismeri fel az eseményeket, mint ahogy azok megtörténtek. A primitív MeatOS-programozást használva a test már körülbelül 300 milliszekundummal azelőtt cselekszik,1 hogy a tudatos elme ráeszmélne, mit és miért tesz.

Számítógépes hackerként korán megtanultam, hogyan lehet átvenni a számítógép irányítását az operációs rendszer inputjainak megváltoztatásával. Később rájöttem, hogy ahogyan egy számítógépes rendszert is meg lehet hackelni, ugyanúgy meg lehet hackelni a MeatOS-t is. Ez a biohacking, amit 2010-ben mutattam be.

A hackelés eredendően arról szól, hogy átvesszük az irányítást egy rendszer felett, hogy azt csinálhassunk vele, amit mi szeretnénk – valamint hogy a lehető legkevesebb erőfeszítés árán érjük el a kívánt eredményt. Ez a többet ésszel, mint erővel szemlélet alapvetése. A korai nagy számítógépes innovátorok többsége hacker volt. Ha valami nem úgy működött, ahogy szerették volna, behatoltak a gépbe, és átvették az irányítást. Steve Wozniak és Steve Jobs négy évvel azelőtt, hogy megalapították volna az Apple-t, egy illegális telefonhackelő eszközt árultak, az ún. blue boxot2.

A hackerfilozófia fontos része, hogy az embereknek kell irányítaniuk a programot, nem pedig fordítva. Amikor a nagy szoftvercégek olyan számítógépes programot adtak ki, amely nem úgy működött, ahogy a hackerek szerették volna, vagy amelyet nem lehetett az ő igényeikre és elképzeléseikre szabni, a hackerek egyszerűen új, saját programot írtak. Végül ők hozták létre a nyílt hozzáférésű Linux szoftvert, amely ma a web nagy részét működteti; valószínűleg az otthonodban található okostévébe is ez van beépítve. A hackerek többek között azt tűzték ki célul, hogy a lehető legkevesebb erőfeszítéssel érjék el a kívánt eredményt.

A biohackerek folytatják ezt a nemes (bár kissé komisz) hagyományt, csakhogy ez esetben a nagy szoftvercég maga az anyatermészet, aki rendkívül hatékony rendszert hozott létre, melyet abba az operációs rendszerbe programozott, amit most MeatOS-nek hívunk, és amely biztosítja, hogy ösztönösen a lehető legkevesebb energiát használjuk fel az élet alapvető dolgaira: evésre, szexre, harcra és családalapításra. Az anyatermészet könyörtelenül törekszik a sikerre. Hozzá képest a Microsoft és a Google Teréz anyának látszik.

Az emberi operációs rendszer tett minket a bolygó domináns fajává, de van néhány kritikus korlátja. Nem arra tervezték, hogy boldoggá tegyen. Vagy erőssé. Vagy szabaddá. Vagy akár nyugodttá. A MeatOS csak a túléléssel és a faj fennmaradásával foglalkozik.

Ez egy elfogadhatatlanul szűk mozgásterű, nyomorúságos módja annak, hogyan nem érdemes élni az életet. Teljességre törekvő, öntudatos, modern emberi lényként tartozunk magunknak annyival, hogy átvesszük az irányítást az operációs rendszerünk felett. A zsigereink mélyén lévő eredeti programozás nem működik kellően tökéletesen.

Meghatározó jelentőségű választás előtt állsz: vagy az alapprogramozásod irányít téged, vagy te irányítod őt. Ha teljes értékű, szabad életet akarsz élni, akkor tényleg csak egy út van. Üdvözöllek a biohackerek világában!

Nem vagy lusta – de a tested az

Amint elkezdesz biohacker módjára gondolkodni, újfajta betekintést nyersz az emberek sajátos, önpusztító tevékenységeibe. Ha valami a testünkben nem megfelelően működik, reflexszerűen rövid távú megoldást fogunk keresni, mert a MeatOS-ünk programozása lustává tesz minket. A sors iróniája, hogy a rövid távú megoldás ritkán a legcélravezetőbb reakció; gyakran éppen ez a legnehezebb, leginkább szélsőséges megoldás. Ezért gondolják az emberek, hogy ha harminc napig követnek valami nevetséges diétát, vagy megölik magukat az edzőteremben a maximálisan szívatós edzésekkel, akkor valami varázslatos megoldást találtak a problémáikra.

A biohackerek türelmesebbek, módszeresebbek és hatékonyabbak. Hajlandóak vagyunk különböző technikákat kipróbálni, amíg rá nem jövünk, mi az, ami tényleg működik. Nyitottak vagyunk a szokatlan megoldásokra, mindent kipróbálunk, kísérleteket végzünk magunkon, majd néhányan közülünk megosztják a legjobb eredményeiket a világgal. Bár a biohacking gyakran használja a legújabb tudományt és technológiát, mégsem mesterséges. Tulajdonképpen nem más, mint visszatalálás a természethez, hiszen inkább tiszteli a lusta alapprogramozásunkat, semmint hogy harcolna ellene. A biohackerek elutasítják a modern szintetikus élelmiszereket, illetve a felesleges edzési technikákat, amelyek nem kompatibilisek – soha nem is voltak azok – a MeatOS természetes működésével.

Minden hackernek szüksége van egy belépési útvonalra, egy módszerre, amellyel hozzáférhet az operációs rendszerhez, hogy manipulálni tudja. A szervezet esetében a lustaság elve a bejárat. Ez ad hozzáférést a MeatOS gyökereihez, és ez teszi lehetővé, hogy jelentős módosításokat tudjunk végrehajtani a testünk működésében annak érdekében, hogy az idő- és energiabefektetéseinkkel nagyobb nyereségre tehessünk szert. Olyan csodálatosan és elegánsan vagyunk lusták odabenn, hogy a test pontosan tudja, mely rendszereket kell leállítania és milyen sorrendben, ha nincs elég energiánk. Átképezve őket, ezeknek a rendszereknek a működését az előnyünkre fordíthatjuk annak érdekében, hogy a testünk oda juttassa az energiát, ahová szeretnénk. Szeretnél tovább élni, mint ahogy a természet tervezte? Megteheted. Több energiát akarsz? Ezt is megteheted. Okosabb akarsz lenni? Ez megvan. Gyorsabb is? Pipa. Nyugodtabb? Ez is pipa.

A biológia irányítása, vagyis hogy jobban kiaknázzuk a bennünk rejlő lehetőségeket, nem új keletű ötlet. Az emberek már évezredek óta keresik ennek módját, olyan eszközöket használva, mint az ételek, a gyógyszerek, a testmozgás, a vallási szertartások és a meditáció. Csakhogy ma már nagyon gyorsan felmérhetjük, mi az, ami valóban működik, és addig változtathatjuk, amit teszünk, amíg a biológiánk úgy nem reagál, ahogy szeretnénk. Ma már nem győzhetjük meg magunkat arról, hogy valami működik, csak azért, mert azt akarjuk hinni, hogy úgy van.

A legújabb biohacking-technikák alkalmazásával segítséget nyújtok neked ahhoz, hogy uralni tudd az operációs rendszeredet, illetve képessé válj hatékonyan és mérhetően fejleszteni önmagad – ráadásul mindezt sokkal kevesebb idő és erőfeszítés árán, mint amennyit a hagyományos technikákra, például brutális edzőtermi edzésekre fordítanál. Ha a szükséges nyersanyagok a szervezeted rendelkezésére állnak, akkor elküldheted számára a megfelelő üzeneteket ahhoz, hogy 90 százalékkal rövidebb idő alatt el tudd érni egy teljes értékű, testedzésre fókuszáló életmód minden eredményét (és még annál is többet). Ha napi negyvenöt percet töltesz edzéssel, az egy életen át több mint húszezer órát tesz ki, annyit, mint ha tíz évig dolgoznál teljes munkaidőben. Szeretném, ha visszakapnád ezt az időt. Ha pedig, mint ahogy a legtöbbünknek, nincs is ennyi időd rá, hogy az edzőteremben izzadj és küszködj, azt szeretném, ha hozzájutnál a megérdemelt energiához és boldogsághoz anélkül, hogy tönkretennéd az életed összes többi területét. Használd ki a pluszidőt arra, hogy meditálj, szórakozz, hozz létre valami nagyszerűt, játssz a gyerekeiddel – vagy akár csinálj egy párat…

Tudom, hogy lehetséges meghackelni a biológiánk alapprogramját, már többször megbizonyosodtam róla, hogy működik. Túlsúlyos gyerekként nőttem fel, jelentős immunrendszeri problémák, ízületi gyulladások és fáradtság nehezítette az életemet. Miután elkezdtem a biohackinget, beindítottam egy ma már nagy céget, miközben teljes munkaidőben dolgoztam, és olyan egészségügyi gondokkal küzdöttem, amelyek évek óta gyötörtek. Azóta apa, podcaster és vállalkozó lettem, aki több tucat újonnan létrehozott vállalkozás indulásához ad tanácsot, és hét különböző saját céget vezet. A testzsírszázalékom 11, és soha nem vagyok éhes. Az agyam használata semmiféle erőfeszítésembe nem kerül, és ez elképesztően jó érzés. Amikor több izmot vagy jobb állóképességet szeretnék, tudom, hogyan kell megvalósítanom. Ha egy olyan kövér számítógépes hacker, mint én voltam, képes elérni azt az állapotot, hogy végül a Men’s Healthben szerepeljen póló nélkül, akkor neked is sikerülhet. Meg tudom mutatni, hogyan.

A biohacking legfrissebb verziója minden korábbinál hatékonyabb, ugyanis új felismeréseket tartalmaz a lustaság elvének működéséről. Azzal, hogy a megfelelő erőforrásokat és jelzéseket juttatod a testedbe, világosabban tudsz gondolkodni. Hatékonyabbá teheted az izmaid és az idegeid működését. Eldobhatod a hagyományos edzőtermi edzéseket egy továbbfejlesztett rutinkészletért cserébe, amely hatékonyabb és drasztikusan kevésbé megterhelő.

Nyomós oka van annak, hogy az edzőterembe való készülődés gyakran olyan érzés, mintha a Mount Everest megmászására készülnél. A MeatOS-ed a lustaság elvét használja arra, hogy halogatásra késztessen. Hányszor mentél gyorsétterembe enni, mert a lusta operációs rendszered nem akarta, hogy főzz vagy mosogass? Ha ugyanannyi befektetett munkával (vagy kevesebbel), mint amit a gyorsétteremben való evés jelent, egy finom, egészséges házi készítésű ételt kaphattál volna, szívesen választottad volna inkább azt. De a MeatOS meggyőzött téged arról, hogy a legkevesebb energiát igénylő dolog az étterembe járás, ezért történeteket mesélsz magadnak arról, hogy miért ez a helyes választás. Majd miután megetted az utolsó sült krumplit, és megnézted a bankszámlád egyenlegét, csodálkozol, hogy miért csinálod tovább. Azért, mert a tested lusta, és mindent megtesz, hogy elkerülje a munkát, hacsak nem éri meg neki nagyon az a befektetett munka. De ha tiszteletben tudod tartani a tényt, hogy a tested lusta (még ha te nem is vagy az), akkor örömmel fogsz megtenni néhány olyan egyszerű dolgot, ami sokkal jobb eredményt hoz.

Forgalmazza:
eKönyv Magyarország Kft.
www.ekonyv.hu

Felhasznált betűtípusok
Jost – SIL Open Font License
Mohave – SIL Open Font License
Noto Sans Symbols 2 – SIL Open Font License
Nunito – SIL Open Font License
Source Serif 4 – SIL Open Font License