DERES

K O R N É L I A

BOX

© 2022 Deres Kornélia

© 2022 Jelenkor Kiadó, Budapest

A Jelenkor Kiadó a Libri Könyvkiadó Kft. imprintje.

A borítón a Svetoslava Madarova fényképe látható.

Borítókép © 2022 Svetoslava Madarova / Arcangel

Borítóterv © Féder Márta

Szerzőfotó © Bokor Krisztián

ISBN 978-963-518-052-3

Felelős kiadó Nagy Boglárka

Felelős szerkesztő Szenderák Bence

Szerkesztette Pollágh Péter

A szöveget gondozta Hradeczky Moni

Műszaki szerkesztő Széplaki Gyöngyi

Tördelte Kaposvári Franciska

Az elektronikus verziót készítette az eKönyv Magyarország Kft. www.ekonyv.hu

A szerző a kötet megírása idején
a Nemzeti Kulturális Alap támogatásában részesült.

A szerző a kötet megírása idején
a Visegrad Irodalmi Rezidens Program résztvevője volt.

„Nem változni: öngyilkosság.”

RENGETEG

NULLADIK NÉZŐ (ÁRNYÉK)

Lazítsd a nyelved.

A tudat elé beparkol egy karaván:

majomfejek burnuszban, bagolycsőr

vörössel kenve, bivalylihegés,

borztunika, totemkacaj.

Piszkos rituálé, zónaidőben.

Szakadt, sötét arcú kis test-

vérek követnek, követelnek.

Hadtestbe tömörült ének:

élő közvetítés a tudat aljadékáról.

Vajon melyik kedvéért leszek szétesett,

melyikért írok végre valami szépet, gépeset?

Lazítsd a nyelved. Lélegezz.

Az árnyéktechnikától látszol csak

olyan nagynak, óriás. Kontárkodsz

a szó elé, mint akinek széles a képe.

Legyező vagy, redőny, reluxa.

Az agyi utakon uralkodsz: kapósak

a költői rosszra.

Valaki száműzött innen, Árnyék.

Pedig te láttál, mielőtt a nyelv trónra ült

volna. Archaikus állat, nulladik néző,

összegyűrt fejű, vasvillás utazó.

NEM KETTŐVEL

Vissza a gyökérrendhez: fejben élni.

Vagy írni. Melyik elviselhetőbb?

Melyik édesebb?

Kapirgálod csak a mindenkori deficitet.

Mint egy mániás. Ott állsz, ahol a rengeteg

széle szétesett. És figyelsz. Alakjamúlt

szemmel. Nem kettővel. Befelé.

A gyökereknél mozog valami, sötét

szándékkal. Téged ás alá.

Hangja bontja a síkokat, pedig

csak surrog. Mint egy fejbogár.

Nem látsz jól, nem verődik vissza

a fény. Elnyeli az arcszakadék.

De azért te csak lesed.

HIBÁS KÖRÖK

Egy dobozban ébredsz. Jó kis kelés.

Sötéten és pecsét alatt, mint halálhírt

hozó levél. Előbb a pánik. Jól ismert

körvonalai: erő és demonstráció.

Tudod, át kéne állni a külvilági

frekvenciára, hallani a megtartó

zajokat. De hiába, csak a belső

dobok tam-tam ritmusa.

Tüdő és szív így kit vezet meg?

Egy dobozban ébredsz, mint vatta-

színű gyógyszer. Körülötted már

kifogytak a társak. Dörömbölnél,

de kezedet sem bírod emelni.

Persze lehet, hogy nincs is.

Elfogyott belőled az ín, az izom,

az ér és hús. Hangod nem ver

visszhangot sehol.

És ez a díszlet így

túl ismerős, túl gyanús.

Át kéne állni valaki másnak

az észjárására. Akit nem nyomaszt

az álom. És ébredni is

felnőtt módra tud.

VÍZLÉNYEK

Nem kell hozzá más, csak a napfény tökéletes, törött szöge.

Legyen álom, és fehér kőlapokat izzítson a nap, a nyugágyon

túl három emberméretű kád. Vagy medence.

Bennük uszonyosok egy múlt időből: delfinnek

nézném őket. Eltagadott fájdalmakhoz kötődnek.

Ebben a szögben a nap épp a koponya tetejét éri:

arányos bizsergés. Leválásra készülünk.

A rendszerszintű problémák nem állnak meg

az egó határán. Traumaismétlésnek hívják.

A síkos testűek belakják az agyvizeket, kíméletlen

lubickolás megy ott. Szemét halak.

Kifogni őket: hentesmunka. Kádba nem vágynak.

Fáj nekik a reflektor, fáj lenni nyelvivé.

Elveszem tőlük a tengert, a kékeket el,

és a bújást. Egy fejben ennyien mégsem

élhetünk. Jön értük a tisztánlátó forróság.

Bontott halak, kiúsztok a tarkó alól,

idézőjelek közé. És még tovább.

TARTALOM

RENGETEG

Nulladik néző (Árnyék)

Nem kettővel

Hibás körök

Vízlények