BABITS MIHÁLY

ERATO
AZ EROTIKUS VILÁGKÖLTÉSZET REMEKEI

Olcsó eKönyvtár

Klasszikusok ekönyvben a legjobb áron

olcsoekonyvtar.hu

Tartalom

Aphroditéhez.

Homérosz invokációja.

Énekek éneke.

Salamon király könyvéből.

Dal az el nem jött leányról.

Sappho.

Szüret.

Anakreon.

A görög anthológiából.

Philodémos.

A megtérő hajnalhoz.

Meleagros.

A görög anthológiából.

Markos Argentarios.

A görög anthológiából.

Paulos Silentiarios.

A görög anthológiából.

Paulos Silentiarios.

Epigramm.

Diophanes Myrianos.

Szerelmes párbeszéd.

Theokritos.

Lesbiához.

Catullus.

Lesbiához.

Catullus.

Lesbiáról.

Catullus.

Cornelius Gallus szerelmes verse Lidiához.

Nyári dél.

Ovidius.

Propertius elmondja gyönyörűségeit.

Propertius.

Phyllis.

Martialis.

A hitves és a fizetés.

Petronius, Arbiter.

Nászdal.

Petronius, Arbiter.

A valódi gyönyörűség.

Petronius, Arbiter.

A hársfaágak csendes árnyán...

Walter von der Vogelweide.

A bujaság szonettjeiből.

Pietro Aretino.

Szerelmesemhez.

Francesco Berni.

Shakespeare szonettjeiből.

I.

II.

Találós mese.

Earl of Rochester.

A szép combok.

Alexis Piron.

A szerelmes kurtizán.

La Fontaine.

Jancsi úr gyűrüje.

Rabelais meséje.

La Fontaine.

A csiptető.

La Fontaine.

Egy verseskönyv elé.

Giorgio Baffo.

A szív.

Chevalier de Beufflers.

Felelet a „SZÍV” cimű versre.

Voltaire.

A lányok szive.

Ch. Bovie.

A fiuk szive.

Ch. Bovie.

Egy ifju panasza.

André Chénier.

Éjjeli vendégség.

André Chénier.

Római elégia.

Goethe.

A napló.

Goethe.

Szerelmes ifju estfantáziája.

G. A. Bürger.

Egy fiatal leányhoz.

Henri Cantel.

Nászdal.

Christian Günther.

Énekek éneke.

Heine.

A szegény varróleány.

Beranger.

A hold balladája.

Musset.

Titkos muzeum.

Théophile Gautier.

Egy pogány imája.

Charles Baudelaire.

Egy arc igéretei.

Charles Baudelaire.

A szökőkút.

Charles Baudelaire.

Léthe.

Charles Baudelaire.

Kárhozott asszonyok.

(Delphine és Hippolita.)

Charles Baudelaire.

Gyönyörök mártirja.

Charles Baudelaire.

Fifi.

Paul Verlaine.

Semmi mást!

Paul Verlaine.

Intézeti lányok.

Paul Verlaine.

Roukine hercegnő.

Paul Verlaine.

Ouverture.

Paul Verlaine.

Esti imádság.

Artur Rimbaud.

Une négresse.

Stephane Mallarmé.

Zsúfolt, fájdalmas folyamokból...

Walt Whitman.

Ez a női alak.

Walt Whitman.

Egy nő vár reám.

Walt Whitman.

Venus perversa.

Richard Dehmel.

A kis házikó.

Pierre Louys.

Gyönyör.

Pierre Louys.

Aphroditéhez.

Homérosz invokációja.

Zengem az istennőt, aki Kyprosban született; ő
mézes ajándékot hoz a földre, örök mosolyával
isteni arcán, és kifakasztja a vágy bimbóit.

Üdvözlégy, gyönyörű gyönyöröknek asszonya! add meg
a szerelemgyujtó dalolásnak drága hatalmát:
minden isten előtt teneked zendüljön az ének!

Énekek éneke.

Salamon király könyvéből.

Szép vagy, ó szerelmesem, szép! Lábadat sarú diszíti, ritka drága gyöngyű;
tomporodnak kerülete, mint a mesterek kezébül kikerült kösöntyű.

Lábadszára mint aranyszin fundamentumon szökellő karcsú oszlop, márvány;
a te két emlőd nyugalma, mint a liliommezőkön legelő két bárány.

Köldököd mint illatozó olajok nyomától sikos szép kerekded csésze,
Hasad mint a zaffirokkal rakott elefánttetemnek drága tündöklése.

Hasad mint a liliommal köröskörül megkerített dús gabonaasztag;
karod ámbraszin pereccel, két kezed nehéz gyürükkel aranyosan gazdag.

Balkezed a fejem alatt, jobb kezeddel megölelgetsz, megcirógatsz, édes;
nyakad mint a karcsú torony kimagaslik hasonlóan Libanon hegyéhez.

Nyakad mint a Dávid tornya; méz csepeg nyelved hegyéről; inyed édességes;
fogaid mint most fürösztött tiszta hófehér juhocskák; ajakad tömjénes.

Halántékod mint a sűrű selyem lomb közül kitetsző darab pomagranát;
szemed mint a kék halastó; arcod ékességeinek ki mondhatja számát?

Tégy engem mint egy pecsétet a te kebeledre, mint egy bélyeget karodra,
mert kemény a szerelem mint a koporsó, és erős mint nagy vizeknek sodra.

No, szerelmem, gyere menjünk a mezőre, illatoznak künn a mandragórák;
már a szőllő is virágzik, s kifakadtak ajtónk előtt a gyümölcshozó fák.

Dal az el nem jött leányról.

Sappho.

Letünt a fiastyuk és a
hold is: tovaszállt az éjfél;
elmult a találka-óra
s én itt heverek - magamban!

Szüret.

Anakreon.

A sötétbogyóju szőllőt
kosarakba gyüjtve vállon
viszik ifjak és leányok;
de a kádba öntve már csak
a legény tiporja vígan
locsogó musttá a fürtöt:
kiabál s dicséri Bacchost
vidám taposó-dalokkal,
amikor csobogni hallja
a toroknak kedves újbort,
amiből vének ha isznak,
remegő bokájuk ugrál
s lobog ősz hajuk a táncban.

A szerelmes ifju árnyas
lugasok hüsébe surran,
hol a karcsutestü lányka
pihen, és mig alszik, esdve
csalogatja már előre
élvezni a hitves-ágyat.
De ha az szavára nem hajt,
leszorítja, kényszeríti:
fiatalság, csintalanság,
ez a bor gonosz hatalma!

A görög anthológiából.

Philodémos.

Ó láb, óh lábszár, s amikért elzülleni nem kár,
óh comb, óh lágyék, tompora s gömbölyü far!
Óh váll, óh emlők, s te megejtő karcsu nyak íve,
óh gyönyörű két kéz! óh szemek, őrületem!
Óh buja mozdulatok, s szájt szájra füző buja nyelvek
csókjai, óh ideget fölkavaró buja hang!
Nem görög asszony szült, Flórám, és nem dalolod bár
Sapphót - Perseus is hindu leányt szeretett!

A megtérő hajnalhoz.

Meleagros.

Óh nyomorult hajnal! hol késel most, amikor más
öleli Démót, s más élvez a paplan alatt?
Hej, mikor én vígadtam ölén, be sietve dobáltad
rám kárörvendő gúnymosolyod nyilait!

A görög anthológiából.

Markos Argentarios.

Keblem az ő keblén, szívem szívére dobogva:
csókosan itták föl ajkaim Antigonét;
égő testét testemhez szoritottam... a többit
födje titok: csak a mécs látta, mi jött ezután!

A görög anthológiából.

Paulos Silentiarios.

Markolom a mellét... ajakát ajakamra... vakító
vállát, drága nyakát szomjasan issza szemem.
Még nem egészen enyém a gyönyör, még harcol a kislány,
még nem akarna szegény ágyra borulni velem.
Aphrodité s Pallás harcol: buja vágy s szüziesség;
s két istennő közt reszketeg olvadok én.

A görög anthológiából.

Paulos Silentiarios.

Vesd le ruhád, gyönyöröm: had öleljük meztelen egymást
s szomjas testemhez füzd buja tagjaidat!
Dobd le ruhád, gyönyöröm: ne maradjon semmise köztünk!
Most Semirámis-fal lenne a könnyü szövet.
Nyomjuk a mellet a mellre, az ajkat az ajkra; a többit
Nem nevezem, gyönyöröm; gyűlölöm a fecsegést.

Epigramm.

Diophanes Myrianos.

Méltán mondod Erósra: ú t o n á l l ó!
Éjjel jár, s a ruhát lehuzza rólunk.

Szerelmes párbeszéd.

Theokritos.

Leány:
Mind gonosz a pásztor: pásztor csalogatta Helénát!

Pásztor:
Ment a pásztor után az okos Heléna magától.

Leány:
Mit dicsekedsz, te gonosz?... Mondják, hogy a csók csupa semmi.

Pásztor:
Mennyi drága gyönyör fér ebbe a semmibe mégis!

Leány:
Megmosom a számat, kiköpöm belőle a csókod!

Pásztor:
Megmosod a szácskád? Ideadd, hadd csókolom újra!

Leány:
Szép dolog, ily fiatal leányra kivetni a hálót.

Pásztor:
Mit dicsekedsz? Mint álom múlik el a fiatalság.

Leány:
Még nem ért meg a fürt, nem nyilt ki egészen a rózsa.

Pásztor:
Jőjj az olajfa alá, sugok egy szót drága füledbe!

Leány:
Nem megyek én, ismerlek, a multkor is igy csalogattál!

Pásztor:
Jőjj no, a szilfa közé, hallgasd meg kis furulyámat!

Leány:
Gyűlölöm a furulyát, csak menj, furulyázz te magadban!

Pásztor:
Nem félsz, büszke, hogy Aphroditének bosszuja megver?

Leány:
Bánom is Aphroditét; csak Artemis áldjon; elég az!

Pásztor:
Óh ne mondj ilyeket, mert szörnyen rádveti hurkát.

Leány:
Vesse csak: akkor is Artemis engem védeni fog majd.

Pásztor:
Nem kerülöd ki Erost; egy lány se kerülte ki még őt!

Leány:
Elkerülöm bizony én; csak vidd te magadban igáját!

Pásztor:
Félek, hogy nem is én, de silányabb lesz szeretőd majd.

Leány:
Ejhaj, mennyi legény szeretett már, egy se büvölt el!

Pásztor:
Annyi után magam egy, jöttem könyörögni szerelmed!

Leány:
Mit tegyek, édesem? A szerelem csupa bú s keserűség.

Pásztor:
Nem bús, nem keserű, a mienk csupa táncos öröm lesz.

Leány:
Azt mondják, retteg párjától mindenik asszony.

Pásztor:
Azt inkább, hogy: »nincs amitől rettegne az asszony.«

Leány:
Rettegek én a gyerektől s kinjától a szülésnek.

Pásztor:
Artemis istennőd majd megkönnyíti szülésed.

Leány:
Rettegek attól, hogy szépségemet el ne veszítsem.

Pásztor:
Gyermekeidben a szépséged szebb napra derűl még.

Leány:
És ha tied leszek, illendőn te milyen hozományt adsz?

Pásztor:
Mind az egész csordám, s erdőimet és legelőmet.

Leány:
Esküdj meg, hogy nem hagysz el, ha betöltöm a vágyad!

Pásztor:
Nem, soha, bárha magad kergetnél messze magadtól.

Leány:
Készítesz nyoszolyát, építesz szép kicsi házat.

Pásztor:
Készítek nyoszolyát, pásztorkunyhómban uralkodsz.

Leány:
Mit mond majd az apám, mit mondok majd az apámnak?

Pásztor:
Megdicsér az apád, ha nevem meghallja s örül majd.

Leány:
Mondd meg hát a neved! (Milyen édes néha a név is!)

Pásztor:
Daphnis enyém, Lykidas az apám, felesége Nomaié.

Leány:
Jónevü régi család, de bizony magamé se silányabb.

Pásztor:
Jól tudom azt: hisz apád maga a jómódu Menalkas.

Leány:
Merre van az erdőd, nosza mondjad, melyik a földed?

Pásztor:
Nézd, ahol ott az a pár gyönyörű ciprusfa virágzik.

Leány:
Rágd a füvet, kecském! megnézem azt a kis erdőt.

Pásztor:
Csöndbe legelj, tehenem! mig megmutatom kicsiny erdőm.

Leány:
Mit művelsz, te gonosz? Mért nyulsz mellemre kezeddel?

Pásztor:
Gömbölyödik már két kerek almád: hadd tapogassam!

Leány:
Zsibbadás vesz erőt rajtam; viszed el kezed onnan?!

Pásztor:
Mit félsz, drága leány? Amit én akarok, nem olyan rossz.

Leány: