Mese Neked

Változatos mesék a gyerekek valós és képzeletbeli világából

Írta: Fürjes Zsuzsanna

Illusztrálta: Nagy Eszter

2021

Underground Kiadó Kft.

Minden jog fenntartva!

Előszó

Köztudott, hogy a gyerekek mennyire szeretik a névre szóló meséket. Ezek fejlesztik képzelőerejüket, növelik olvasásszeretetüket.

Gyermekként én is rajongtam a Mese Velem-sorozat saját névre szóló könyvéért, ezért a gyermekeimnek is szerettem volna hasonló ajándékot adni. A lehetőségeket böngészve rájöttem, hogy igazából nemcsak névre szóló, hanem személyre szóló történetekkel szeretném megajándékozni őket. Ugyanakkor tudatosult bennem az is, hogyha azt akarom, hogy a történetek megfeleljenek az elképzeléseimnek, nekem kell megírnom azokat.

Mindig nagy szeretettel gondolok a rokonságomban élő gyerekekre, ez adott ihletet az íráshoz. Az írás, pedig egy eddig ismeretlen világot tárt fel előttem, melyben megvalósulhatnak nemcsak a gyerekek dédelgetett vágyai, hanem az enyémek is.

Ezzel a kiadással pedig szeretnék mindenkit ösztönözni személyes történetek mesélésére, mert – saját tapasztalataim szerint is – közelebb hozzák egymáshoz a gyermek és a mesemondó szívét.

A balerina

Egyszer volt, hol nem volt, volt egy kislány, akit Eszternek hívtak. Édesapjával éldegéltek ketten nagy békességben, szeretetben, de nagy szegénységben is. Eszterke gyönyörűen énekelt és nagyon jól balettozott, ezzel szórakoztatta gyakran gondterhelt édesapját.

Egyik nap Eszter édesapjával sétált hazafelé a templomból, és észrevett egy hirdetést.

Felhívás
az országban élő minden tehetséges emberhez!
A király őfelsége tehetségkutató versenyt hirdet ének, tánc, zene kategóriában.
A legjobbak jutalmul bekerülnek az udvari társulatba.

– Ó, apa! Én is úgy szeretnék részt venni a versenyen! – sóhajtott Eszterke.

– Ami igaz, az igaz, nagyon szép hangod van és jól is táncolsz, de nincs nekem pénzem fellépő ruhát vásárolni. Még az utazásra való költséget sem tudnám összespórolni.

Eszterke szomorúan vette tudomásul sanyarú helyzetüket, de nem mondott le a vágyáról. Elmesélte az esetet a kedves szomszédnak, Sári néninek.

– Adok én neked pénzt, kedveském! Éppen keresek valakit, aki segítene kitakarítani a házamat, mire megjönnek nyaralni az unokáim.

Így hát Eszter még aznap munkába állt. Három napon keresztül keményen dolgozott: függönyt mosott, ablakot pucolt, porszívózott, port törölt és padlót súrolt, amíg minden ragyogóan tiszta és rendezett nem lett. Meg is kapta a méltó jutalmát.

Ezután búcsút vett édesapjától, és elindult a király udvarába. Mikor megérkezett, szeme-szája tátva maradt a nagy csodálkozástól. Mennyi arany, mennyi pompa! Gyönyörű volt a király kastélya. Eszter még sosem látott ehhez foghatót. Sorra jöttek-mentek a színpadon az ügyesebbnél ügyesebb artisták, énekesek, komikusok és táncosok. Eszter kicsit megszeppent, hogy ennyi művész között ő is ott van, de amint meglátta a daliás királyt a nézők között, rögtön felbátorodott. Magára öltötte csillogós, rózsaszín virágos fellépőruháját, és várta, hogy sorra kerüljön.

Mikor a színpadra lépett, nagy csend támadt, mindenkit lenyűgözött az ismeretlen lány szépsége. Az álmélkodás csak akkor lett nagyobb, mikor dalra fakadt és balettozni kezdett. A műsor végén óriási tapsot kapott. A király is felállva tapsolt neki.