részlet

corvina

Szöveg és grafika © Kaszás György, 2023

A kötetet tervezte: Karcagi Klára

Kiadja 2023-ban a Corvina Kiadó Kft., az 1795-ben alapított Magyar Könyvkiadók és Könyvterjesztők Egyesülésének tagja.

ISBN 978 963 13 6974 8

Elektronikus változat:
eKönyv Magyarország Kft.
www.ekonyv.hu
Készítette Ambrose Montanus

Előszó

A Földön rengeteg állatfaj él. Ezt főként akkor tapasztaljuk, ha hivatalokban próbálunk ügyet intézni, vagy ha politikai beszédeket hallgatunk. Ám ugyanezt észleljük autóvezetés közben, fészbukozáskor, vagy éppen nigériai hercegek nekünk szóló üzleti ajánlatainak olvasásakor.

És akkor még az állatvilág valódi tagjairól egy pisszentést se ejtettünk. Felsorolhatnánk akár milliónyi jószágot is, ha akarnánk. De nem akarunk. És te se akarsz. (Remélem.) Ehelyett együtt jelenthetjük ki, hogy azok az állatok, amelyek vannak, azok valóban vannak. Maguktól értetődően.

Ám ami engem illet, én nem csak a létező állatokat szeretem. Értük amúgy sem nagy kunszt odalenni. (Ha eltekintünk a lótetűtől vagy a piócától.) Ámde a nem létezők! Például a zsebihal, a ziziló, a zenevér, a parasztorrú delfin, az óriásranda, vagy a galócaölő légy, hogy mást ne is említsünk itt nagy hirtelenjében. Amelyek csak abban a pillanatban kezdenek el élni, amikor kitalálod valamelyiküket. Azok már örökké a tieid. Megőrizheted, megváltoztathatod őket, mesélhetsz és/vagy hallgathatsz róluk.

Nekem van egy JÁTSZADOZOO-m, ebben olyan állatok laknak, amiket én találtam ki – magamnak. És a számuk napról napra bővül. És én élvezem. Javaslom ezt neked is kreatív gondolkodási játék gyanánt. Teremts a fantáziáddal új jószágokat!

A hátrányos cipelke

(Hurcolatia luzer)

A hátrányos cipelke (egyes vidékeken peches hurcolász) nagy termetűnek nem mondható állat. Viszont kicsinek nyugodt szájjal. Mindössze akkora, amekkorára megnő. És az nem sok. Száz százalékosnál jelentősen nagyobb bizonyossággal kijelenthető, hogy még soha senki nem látott akkora cipelkét, amelyik termetesebb lett volna annál, mint amekkora volt. Ha farkilag összegömbörödik, akkor a magassága nem több 3 centinél. Ha viszont szétgömbörödik, akkor meg még annál is alacsonyabb.

A hátrányos cipelke testéhez hasonlítva hatalmas farokkal rendelkezik, amely csak azt a célt szolgálja, hogy hátrányt jelentsen a szegény cipelkének. Maga az állat úgy fest, mint egy sárga, négy lábú csiga, azonban szegénynek még háza sincsen. Vagy mint egy teljes kifogyás előtt álló fogkrémtubus.

Az állatka egész élete a ménkű nagy farka hurcolászásával telik el. Viszi, viszi a baromi hosszú hátsó nyúlványát innen oda, majd onnan ide. Innen ide sosem viszi, mert ha itt van, akkor már eleve itt van. Hasonlóképp igaz ez az ott esetére is.

A hátrányos cipelke elevenszülő állat, ami azt jelenti, hogy amikor szül, akkor életben van, sőt igen eleven is. Még nem jegyeztek fel olyan esetet, hogy egy döglött cipelke szülésre vállalkozott volna.

A hátrányos cipelke új farkfogásmódot próbál ki A cipelke egy kevésbé hátrányos helyzetben

A pántlikás zebegény

(Zebegenius salagatori)

A pántlikás zebegény egy nagyon emlősállat. Ez azonnal látszik is rajta, amikor szembe jön velünk. Csúcsos mellyekből annyi nő neki, amennyi csak odafér. Az oka egyszerű: noha egyszerre csak egy utódot hoz világra, ám az az egy oly jelentősen szívékony, mint egy hatalmas teljesítményű vákuumszipattyú. A sokat táplálkozó, dagadt bébizebegények neve egyébiránt zabagény. (A rossz étvágyú, alig nyámnyogó, kivételesen sovány zebegényeket viszont gebegénynek hívják.)

A pántlikás zebegény a nevét a hangjáról kapta, ugyanis magas hangon zebeg, ha megszólal. Ez körülbelül úgy hangzik, hogy zeb-zeb-zeb. A nagyon halkan zebegő zebegények a rebegények. Az akadozva zebegők pedig hebegények.

Az állat jellegzetes testrésze a pántlika, amelyből a fején nőtt szőrzete lóg ki. Ez tulajdonképpen egy pánt, amelynek van egy lika. Ezen keresztül rögzül a jószág fejéhez. Egyrészt azért hordja az állat, mert gyárilag ezzel születik, tehát genetikai örökség, másrészt pedig azért, hogy szebb legyen. De nem lesz az. Ez már zebegénynemzedékek véghetetlen sorában nyert bizonyítást eddig, de a faj makacs és optimista. Nem adja fel.

A pántlikás zebegény mérete változó, attól függően, hogy milyen távolságból nézzük őt.

A zebegények könnyen szelídíthetők. De nincs miért háziasítani őket, mert egy szelíd zebegénnyel ugyanúgy nem lehet semmit se kezdeni, mint egy vaddal sem.

A zebegények az állatvilágban a hűséges szerelem mintaképei. Hozzájuk képest a csókolózó gerlepárok a durva családi erőszak ikonjai. E zebegényi tulajdonságuk a poétákat is számtalanszor megihlette már. Elegendő, ha csak egy csodálatos költeményt citálunk ide Kocsonyai Vitéz Béláné tollából:

KÉT SZERELMES ZEBEGÉNY

Két szerelmes zebegény,

Ezek vagyunk te meg én.

Te vagy nékem a remény,

Virágom a televény

Ből.

Gazdag vagyok, nem szegény

Véled, te kis zebegény.

Öröm vagyok neked én,

Te meg az én szemem fény

E.

Egy leány és egy legény,

Szerelmünk egy nagyregény.

Gyönyörű vagy, és ez tény,

Ismerd el és ne szerény

Kedj.

Ja, igen: a zebegények a róluk elnevezett Duna-parti település határában élnek. Kihalófélben lévő állatok, amit ők nem is nagyon bánnak. Amilyen most a világ.

Az illem nem a zebegény asztala Egy fenekestől felfordult zebegény

A krinocérosz

(Nozissus krinator)

A krinocérosz az orrszarvúak egyik különleges alfaja. Mivelhogy az orra hegyén szarv helyett egy krinolin nő.

A krinocérosz maga a megtestesült képtelenség. A páratlanul nonszensz. Képzelj el egy méretes krinolint! (Ami, ugye, egy felvágott, de ha a krinocérosz orra hegyéről származik, akkor persze levágott.) Szóval, képzelj el egy méretes krinolint! Megvan? Jó. Akkor most képzeld el azt is, hogy annak a krinolinnak az alsó végére ránőtt egy böhöm nagy cérosz. És a kettő együtt a krinocérosz.

Brehm szerint a krinocérosz feje olyan piszkosul hosszú, hogy az a testének majdnem egynegyedét teszi ki. (Nem a Brehmének, hanem a sajátjának.) Hosszúságban felülmúlja az összes szárazföldi emlős fejét, írja a jó Alfréd.

A látása erősen korlátozott. Azt sem látja, mi történik a környezetében. Csakúgy, mint az átlagos választópolgár.

Akinek krinolinra van szüksége, az a henteshez megy. Akinek csak szarvúra – vagyis céroszra –, az Afrikába. Aki pedig krinocéroszra vágyik, nos az az Északi-sarkra utazik el. Mert az állat ott él. Igen. A krinocérosz azért lakik ott, ahol szerfelett hideg van, hogy a krinolinja meg ne romoljon. Sőt inkább fagyjon oly keményre, hogy veszedelmes fegyver váljon belőle.

A krinocérosz növényevő, de csak akkor, ha talál magának megehető növényt a hóban. Ha nem talál, akkor növénynemevő. Ráadásul a Déli-sarkon a növények nagyon pirinyók, tekintve, hogy a hidegben a dolgok összemennek. És képzeld, a behemót krinocérosz ezeket eszi. Zuzmókat és mohákat a hó alól. Úgyhogy az nem is evés, hanem inkább nyamnyogás. Tanulság: ha a Déli-sarkon járunk, és azt halljuk, hogy „nyam-nyam”, akkor gyanítható, hogy valahol a közelben egy krinocérosz táplálkozik.

A krinocéroszt a krinolinjáért vadásszák. Gyakorlatlanabb inuit vadászok léket vágnak a jégen, és nagy türelemmel várják, hogy az állat feje előbukkanjon. És mert ez nem történik meg, egy idő elteltével gyanakodni kezdenek, majd rájönnek, hogy a krinocérosz nem vízben él. És akkor e megszerzett új tudásuk alapján már a szárazföldön keresik. És lám, sokkal sikeresebbé is válnak.

A krinocérosz színe a fehértől fehérig terjedő skálán fehérnek mondható. Ettől pedig teljesen beleolvad a havas környezetébe, s ezzel tökéletesen összezavarja a szemlélőt, aki csak egy kábé rózsaszínű krinolint lát közlekedni a hóvilágban. Rossz is belegondolni, hogy mi lenne, ha a hó, mondjuk, piros volna. Piros krinocéroszok rohangálnának az Antarktiszon? Nade nemá, mondhatjuk erre. És nem is tévedünk sokat.

Tartalom

Előszó

A hátrányos cipelke

A pántlikás zebegény

A krinocérosz

A nulisi korkodill

A púpos csacsirta

A börlöngi mödve

A hülemüle

Az ordító prücsök

A különc fülönc

A méreges gömböly

A sósorrú szerteperte

A lápi töcsük

A kétfenekű dobáló

A nyirkos nyalóca

A ráspolyos kakuc

A sivatagi cápa

A huppanós hömpör

A gigacsiga

A slampos krampács

A nyálkásszőrű macskó

A síki jajhár

A zoknirák

A főigátor

A rendkívül maflon

A lóbagoj

A rémszarvas

A mezei pocak

A pakolós züzü

A villásfarkú Kockásfejű pantyóka

A szörnynyúl

Az irodalmi tépegető

A pipigáj

A pusztapárpittyói laza c

A rétfejű sárgány

A gonoszlán

A szitaköpő

A füles hering

A talpas kukacoló

A kagy ló

A termetes pempelemadár

A pettyes pettyeska

A kofferbivaly

A csíkos senemkicsisenemnagy

A lábasfejű dudorka

A bólogató zörgöny

A kövi qvik

Az ostortalan kétsejtű

A pökhendi zsezsik

A nesztelen csiga

A fiftergős nyevelye

A hómoffisz

A libacsőrű emlős

Utószó

corvina@lira.hu
www.corvinakiado.hu
Felelős kiadó és szerkesztő: Király Levente, a Corvina igazgatója
Műszaki vezető: Székelyhidi Zsolt
Korrektor: Balogh-Nagy Erzsébet

Forgalmazza:
eKönyv Magyarország Kft.
www.ekonyv.hu

Felhasznált betűtípusok
Crimson Text – SIL Open Font License
Noto Serif – Apache License 2.0
McLaren – SIL Open Font License
Shadows Into Light Two – SIL Open Font License