Kemény Zsigmond

Szerelem és hiúság

Regény

Fapadoskonyv.hu Kft.

Fapadoskonyv.hu Kft.

honlap: www.fapadoskonyv.hu

e-mail: info@fapadoskonyv.hu

Borító: Rimanóczy Andrea

ISBN 978-963-299-089-7

1

Új elevenség, új élet Pesten.

Alig ismerhetni többé rá.

Nagyobb birtokosaink, kik hazánkban csak néha fordultak meg, most Pesten akarnak lakni.

Sokan már szállást is fogadtak, vagy ősi palotáikat még fényesebbé és kényelmesebbé alakítják.

Széchenyi gróf még a tavalyi lóversenyen megpendítette az állandó nemzeti színház kérdését, és szavai meleg részvétre találtak.

A Lánchíd terve elől az akadályok egymásra tűnnek.

S mennyi vitatás foly mindenütt!

A kaszinóban a nemes gróf vizek szabályozásáról, mocsarak kiszárításáról és csatornákról beszél, melyek oly nagy hitelű társulatok által építtetnének, hogy ezek jegyei készpénz helyett fogadtatnának el, és a közforgalomba átmennének.

– Még vasútakról is kellene gondolkoznunk – szólt Coranini Róbert, egy vonzó külsejű, művelt modorú idegen, ki évek óta mulat Pesten s a felső körökben, bár családviszonyai iránt majd senki sem tudja magát tájékozni.

A vasút megemlítése hideg mosollyal fogadtatott, mint szokás a szenvedélyes tervkészítők véleményével bánni, kik a legújabb eszméken lovagolnak, és a kétséges kísérleteket előszeretettel karolják fel.

– Végre is – mentegetőzék Róbert, látván az általa okozott kellemetlen benyomást – szilárdul meg vagyok győződve, hogy Magyarország a természettől vasutakra van kijelölve, és sehol olcsóbban nem lehetne a közlekedés e módját életbe léptetni, mint nálunk.

Most többen tekintettek kétkedőn rá.

– Még csak minap nyílt meg a liverpool-manchesteri pálya – szólt egy tekintélyes szónokunk –, s még csak ezentúl világlik ki, hogy ezen új neme a szállításnak kielégíti-e a reményeket, melyek hozzá vannak csatolva. Nekünk, magyaroknak, kik kevés erővel rendelkezhetünk, csupán megpróbált sikerű vállalatokhoz lehet kezdeni. Bízzuk másokra az experimentációkat.

A körülállók arcáról látszott, hogy Róbert egészen meg van cáfolva, s ő sokkal finomabb tapintattal bírt, mintsem egy megbukott ügyet makacsul védjen. Különben is a jó társalgás sohasem fajulhat vitatkozássá.

– Éppen most érkeztek meg Wesselényi vérebei, melyeket az angol király főlovászmesterétől kapott ajándékba – szólt A... gróf, más irányt adva a beszélgetésnek.

– Megnéztük már, kitűnőleg szépek – mondák többen.

– Közelebbről F... barátunknál próbát is fogunk azokkal tenni – említé egy fiatal mágnás. – S te is ígérkeztél?

E kérdés Róberthez volt intézve.

– El fogok menni – válaszolta ez.

Széchenyi most alkalmat vett a parforce vadászatra, mely legférfiasabb élvezet és a lótenyésztéssel szoros kapcsolatban áll, vonni a közfigyelmet. Eddigi agarászatainkat ő tisztán csak a mulatság, a szórakozás kérdésének tartá, míg az angol hajhában magas célt vett észre.

Nézetei mély benyomást szültek, s rögtön aláírási ív tétetett a kaszinó asztalára egy társaság alakulása végett, mely angol kopókat volt hozatandó.

– Megint új vállalat – suttogták örömmel még az olvasószobában is.

– S ki áll élén? – kérdé egy tudós táblabíró, ki jurátuskora óta lóra sem ült.

– Gróf Széchenyi István – mondák.

– Sietek, hogy az aláírással el ne késsem – szólt tudósunk a Jelenkor-t kezéből letevén, s szemüvegét, mielőtt tokjába dugná, tarka zsebkendőjével gondosan törölgetve.

Hagyjuk táblabíránkat az aláírási ívhez kíséretünk nélkül közelítni, mert figyelmünket a Széchenyi körétől nem messze egy más csoportozat is, mely Wesselényitől nyer ihletést és eszmét, nagymértékben izgatja.

A felsőtáblai ellenzék vezére éppen Erdélybe akart indulni, hová egy királyi biztos teljhatalommal sietett, hogy a régi rendet, mely – mint mondatott – sarkaiból kimozdítva volt, megint visszaállítsa.

Ily hír bő anyagot nyújtott a legélénkebb értekezletekre, s Wesselényi egész névjegyzékét hozá fel a sérelmeknek, melyeket körüle mindenik jót tud ugyan, de azért mégis fokonként növekvő meglepetéssel hall.

Az egész csoportozat lelkesülve, felvillanyozva van, s a vita oly eleven színezetet vált, annyi eréllyel, hévvel foly, hogy a másik körből, mely az anyagi kérdésektől volt megkapatva, mindig többen szállongának a terem azon szögletéhez, hol Wesselényi szelleme napként uralkodik a kisebb elmecsillagok fölött. A nagy szónok, ki különösen szeretett hatni és fényleni, némi benső elégtétellel látta, hogy versenytársának, kit az alkotmányos kérdésekben igen engedékenynek hitt, őszinte bámulói is azon varázs-abroncsba kezdenek rendre átlépni, melyben szelleme kormányozza a kedélyeket, melyben ő mozgatja az indulatokat, teremti a meggyőződést, szabja ki az irányt. Megkapatva tehát a diadal vágya, a siker által, bal kezének hüvelykét egyik mellénygombja fölébe szúrván, hátra szegett nyakkal, előretolt mellel, imponáló állásban s dörgő érchangon tett néhány általános észrevételt arról, hogy a politikában is tiszta bort szeret tölteni, és az akadályoktól vissza nem rettenve, mindenütt az egyenes út barátja.

Ez nagy szenzációval fogadtatott.

Széchenyi, ki a kandalló előtt – honnan a többi mocsárszárítók, vízszabályozók és sportsmanok szétszállongoltak – élénk vitatkozásban vala Róberttel, most karon fogván őt, a terem ajtaja felé halad.

Midőn Wesselényihez közelebb ért, ez a távozóra tekintve kérdé:

– Kedves barátom, hová mész?

– Budára a magyar színházba.

– Várj. Én is elkísérlek.

Széchenyi magasra emelt szemöldökkel mondá: – Hiszen te nem jöhetsz velem.

– Na hogyan, kedves barátom?

– Mert én szépen csendesen a hídra kerülök, te pedig az akadályoktól vissza nem rettenve, egyenest a Dunán fogsz átsétálni.

Ezen élcet némelyek találónak, többen él nélkülinek gondolták.

De Wesselényi, ki régi barátjától szokva volt a politikai kérdésekben érvek helyett ötleteket és tréfás célzatokat hallani, nevetve csatlakozott Széchenyihez, s utánuk az egész társaság színházba indult, mely akkor, bár a szigorúbb igényeknek mindenben megfelelni nem tudott, már a felső arisztokrácia nagy pártolásával dicsekedhetett.