Nick Trenton

a
SZERENCSE
tanulható

VEDD KEZEDBE A SORSOD,
LÁSD MEG A LEHETŐSÉGEKET,
HOGY RÁD TALÁLJON A BOLDOGSÁG ÉS A SIKER

A fordítás az alábbi kiadás alapján készült:

Nick Trenton / The Science of Being Lucky:

In arrangements with PKCS Mind, Inc. through TLL Literary Agency

Independently published, USA, 2022

Fordította

Béresi Csilla

Szerkesztette

Besenyő Viktória

Copyright © Nick Trenton, 2022

Hungarian translation © Béresi Csilla, 2022

Hungarian edition © GLB Könyvkiadó Kft., 2022

Cover design © GLB Könyvkiadó Kft., 2022

Minden jog fenntartva.

A könyv – a kiadó írásos jóváhagyása nélkül – sem egészében, sem részleteiben nem sokszorosítható vagy közölhető, semmilyen formában és értelemben, elektronikus vagy mechanikus módon, beleértve a nyilvános előadást vagy tanfolyamot, a hangoskönyvet, bármilyen internetes közlést, a fénymásolást, a rögzítést vagy az információrögzítés bármely formáját.

GOOD LIFE BOOKS, BUDAPEST

Felelős kiadó Eitner Noémi és Melher Viktor igazgatók

Műszaki vezető Horányi Laura

Főszerkesztő Melher Viktor

Tipográfia Madarász György

Borítót készítette GLB Könyvkiadó Kft.

Elektronikus változat
Békyné Kiss Adrien

EPUB ISBN 9786156455161

MOBI ISBN 9786156455178

Tartalomjegyzék

Bevezetés

Az LSD felfedezése

Mi a szerencse szerepe?

Szerencse vagy kemény munka?

Mi ebből a tanulság?

1. FEJEZET: A szerencse forgandó

Az irányítás mint emberi szükséglet

A szerencse tudományos szemlélete

A kontrollhely-elmélet

Tartós és múló szerencse

Az attribúció-elmélet

Mi ebből a tanulság?

2. FEJEZET: Miben higgyünk?

A vonzás törvénye

Az önbeteljesítő jóslat

A hit ereje

Mi ebből a tanulság?

3. FEJEZET: Mit gondoljunk?

Szerencsehozó jellemvonások

Extroverzió

Nyitottság

A neuroticizmus hiánya

Miért van ez így?

Szerencsés gondolatminták

Szerencse és karma

Szerencse és kitartás

Szerencse és tanulás

Mi ebből a tanulság?

4. FEJEZET: Mit cselekedjünk?

Mi a helyzet a babonákkal?

Mi ebből a tanulság?

5. FEJEZET: Véletlen egybeesés és szerencsés véletlen

A szerencsés véletleneken alapuló beállítottság

Szerencsés véletlen

Véletlen egybeesés (koincidencia)

Mi ebből a tanulság?

6. FEJEZET: Wiseman négy szerencsefaktora

Légy nyitott az új tapasztalatokra!

Hallgass a megérzéseidre!

Pozitív várakozások

Hogyan lesz a balszerencséből jószerencse?

Legyél a szerencséd kovácsa!

Hogyan fokozzuk a négy szerencsefaktor hatását?

Meditációval növeld a nyitottságod!

Az önbizalom élesebbé teszi a megérzéseket

Hogyan tanuljunk a problémákból?

Mi ebből a tanulság?

7. FEJEZET: A szerencsetervezés stratégiája

Szerencse vagy tervezés?

Pörögj együtt a többiekkel!

Kalkulált kockázat

Csökkentsd a veszteségeidet!

Miben akarsz szerencsés lenni?

Haladj cikcakkban!

Hit a természetfelettiben

Légy egy kicsit pesszimista!

Tartsd a szád!

Nem tanulhatsz mindenből

Az univerzum igazságtalan

Légy serény!

Végzeted partnere

Mi ebből a tanulság?

Összefoglalás

Bárcsak elmondhatnám, hogy a következő eset egy barátommal történt meg, de sajnos nekem kellett elszenvednem.

Amennyiben nem tudnád, milyen Las Vegas, hát ki kell, hogy ábrándítsalak: nem lehet ott túl sok mindent csinálni. Pontosabban szólva, sok mindent lehet csinálni, de a tevékenységek pár kategóriára szűkülnek. Az éjszakai élet kedvelőit nem éri majd csalódás, én azonban nem tartozom közéjük. Ha hozzám hasonlítasz, legfeljebb méregdrága extrém szabadidős tevékenységekre költhetsz, vagy szerencsejátékon veszítheted el ugyanezt a pénzt.

Harmadszor jártam ott, ilyenformán gyakorlott szerencsejátékosnak tekinthettem magam. A babonák útvesztőjében is meglehetősen jól eligazodtam. S mivel legutóbb 200 dolcsit nyertem ruletten, az élet császárának szerepében tetszelegtem.

Nem azzal akarlak traktálni, hogyan vesztettem el minden pénzecskémet. A történet arról szól, miféle hajmeresztő módszerekkel próbálják egyesek elnyerni az univerzum jóakaratát. Ott ültem tehát ismét a rulettasztalnál, zsebemben a szokásos szerencsehozó pennyvel. Szomszédom, balszerencsémre, úgy bűzlött, mint egy jól megrakott szennyeskosár, és ezzel keveset mondtam.

Öltönyben feszített, a haja sem volt zsíros vagy kócos. Mi lehetett akkor a gond? Miféle furcsaságra bukkantam a rulettasztalnál? A bűzt beszippantva elfintorodhattam, mert emberem bocsánatkérő mosollyal közölte, az elviselhetetlen szagot a zoknija árasztja. Nadrágszárát felhúzva meg is mutatta a lyukakkal teli, rémes, sárgás zoknit, amelyből már minden gumírozás eltűnt. Valamikor fehér lehetett, a többéves viselés és a mosás hiánya azonban ilyenné tette.

Mielőtt megtettük tétjeinket, a fickó szégyenlősen elmosolyodott, és így szólt:

– Utoljára nyolc éve mostam ki. Izzadtan kell tartanom, mert először is úgy hozott szerencsét.

Felderengett előttem, hogy a magam talizmánjai és szerencsehozó szertartásai sehol sincsenek ahhoz képest, amire más emberek képesek. Hamarosan távoztam.

E könyvem az embereknek azzal a furcsa vágyával foglalkozik, hogy beleszólhassanak sorsuk alakulásába. Hadd érzékeltessem ezt egy hasonlattal! Mikor lennél nyugodtabb: ha az autódban ülve a kormánykerékkel változtathatnál haladásod irányán, vagy ha nem lenne mivel kormányoznod, és egyenesen nekimennél a falnak?

Nevezhetjük sorsnak vagy képességnek, hogy valaki a megfelelő helyen van a megfelelő időben, de mindnyájunknak megvan a kedvenc teóriánk arról, hogyan cselezhetjük ki a mindenséget, és hogyan nyerhetjük meg kisebb-nagyobb játszmáinkat. Mind ódzkodunk a nyomorúságos érzéstől, ami akkor fog el minket, amikor rossz utat választunk, vagy elmulasztunk egy szerencsésnek ígérkező alkalmat.

Bármi is az a szerencse, azt szeretnénk, ha nekünk kedvezne. Nyilvánvaló, hogy segítségével megteremthetjük a nekünk tetsző életet, de a hiánya porrá is zúzhat bennünket. Amennyiben a megfelelő helyen vagyunk a megfelelő időben, összefuthatunk valakivel, aki óriásit lendíthet karrierünkön. Nem erre várnak talán a szórakoztatóipar szereplői?

Vajon a szerencse csak másfajta megnevezése a sorsnak, amely már fogantatásunk pillanatában eldőlt, vagy esetleg olyasvalami, amit mosatlan zoknikkal és fekete macskák elkerülésével is manipulálhatunk? Tömörebben fogalmazva: tehetünk-e valamit a szerencsésebb végkifejletekért? Egyesek már magát a kérdést is abszurdnak találják, titokban azonban majd kifúrja oldalukat a kíváncsiság.

Szerencsére máris van erre válasz. Tudományosan bizonyított tény, hogy a szerencse emberi tulajdonságokhoz köthető, és mint ilyen, befolyásolható. Semmi köze persze a négylevelű lóheréhez vagy a törött tükrökhöz, annál jobban függ viszont attól, hogyan értelmezzük a szerencse fogalmát. Hál’ istennek nem holmi agyonizzadt, büdös zoknikon múlik.

Vajon hozzásegít majd ez a könyv, hogy szerencsésebb legyél, s ennek jegyében éld le az életedet? Ha úgy érted, hogy kedvező helyzetek sorára számíthatsz-e, bármerre lépsz, akkor igen. Végül is ezt várjuk a szerencsétől, nem igaz?

Az LSD felfedezése

Számos szerencsés felfedezést tartunk nyilván a tudomány területén. Ha Newtonnak nem esik a fejére egy alma, nem kezd el a gravitáción gondolkozni, és a Viagra is szívgyógyszer volt eredetileg.

Én itt most az LSD (lizergsav-dietilamid) kifejlesztését és majdani felfedezését hozom fel példának. Ennek a pszichedelikus szernek a neve kétesen cseng legtöbbünk fülében, jelen esetben mégis beszédesen demonstrálja, hová vezethet a fokozott nyitottság és kíváncsiság.

Az LSD-t először Albert Hoffman szintetizálta 1938-ban, hallucinogén hatására pedig 1943-ban derült fény, de addig tekervényes utat járt be; az anyarozs nevű élősködő gombafajta elleni küzdelembe vetették be. Ez a mérgező gomba ezrek halálát okozta, akik anyarozzsal szennyezett ételekből fogyasztottak. Az anyarozs már 857-ben is pusztított, akkortájt Szent Antal tüzének nevezték. Nyilvánvaló, hogy amikor erre a tudomány lehetőséget adott, több évtizedes kutatás indult az anyarozs visszaszorítására, semlegesítésére és az általa okozott tünetek kezelésére.

Hoffman eredetileg egy kutatótársa, Arthur Stoll munkáját folytatta, aki két alkotóelemet fedezett fel az anyarozsban: az ergotamint és az ergobazint. Hosszan kísérletezett a lizergsavval és az anyarozzsal, s végül létrehozta az LSD-25-nek nevezett anyagot. Mint minden más vegyületet, ezt is megnézték, nem használható-e fel a gyógyításban, de nem találtak jelentősebb hatást, azonkívül, hogy a kísérleti állatok „nyugtalanná váltak a narkózis alatt”. Íme, a kutatók végkövetkeztetése: „Az új vegyület nem keltette fel farmakológusaink és orvosaink érdeklődését, a vizsgálatokat ezért nem folytatjuk.”

Az LSD-25-tel attól fogva öt évig a kutya sem foglalkozott, bár Hoffman beismerte, hogy nem feledkezett meg róla. Továbbra is izgatta a kísérleti állatokon észlelt hatás, és 1943-ban folytatta korábbi vizsgálódásait.

Próbálkozásai azonban nem zajlottak pontosan terv szerint; valójában akaratán kívül ő maga lett az első kísérleti személy. Egyik nap a laborban munkálkodott, ahol közvetlenül ki volt téve a szer hatásának, és váratlanul rosszul lett. Haza is ment aznapra.

A következőket jegyezte fel az esetről naplójában:

„A délután derekán kénytelen voltam félbeszakítani ténykedésemet a laborban, mert erős nyugtalanság vett rajtam erőt, amihez enyhe szédülés társult. Itthon lefeküdtem. Voltaképpen nem kellemetlen ez a részegséghez hasonló állapot, amelyet a képzelet szélsőséges csapongása jellemez. Olyan, mintha álmodnék. Még a szememet is behunyom, mert bánt a fény. Fantasztikus képek vonulnak el csukott szemhéjam mögött; kaleidoszkópszerűen villódzó, élénk színű, furcsa alakzatok.”

Természetesen ki akarta nyomozni, mi okozta a különös reakciót. Kézenfekvő volt, hogy valami rendhagyó dolog történt a laborban. Arra jutott, hogy az ujjai hegyére ragadt LSD-25 juthatott a szervezetébe. Meglepődött, hogy már ilyen kis mennyiség is ennyire erős hatást váltott ki. Elhatározta hát, hogy tovább kísérletezik önmagán, mert kíváncsi volt, miféle tüneteket produkál még.

Később így folytatta beszámolóját arról az első, szerencsés délutánról:

„E ponton megszűntek a munkanaplóm bejegyzései. Az utolsó szavakat csak a legnagyobb erőfeszítéssel sikerült papírra vetnem. Mostanra megértettem, hogy az LSD váltotta ki múlt pénteken a figyelemre méltó tüneteket, mivel megváltozott észleleteim másodszor is ugyanolyan jellegűek voltak, mint akkor, csak ezúttal sokkal határozottabbak. Nehezemre esett érthetően kimondanom a szavakat. Megkértem a laborasszisztensemet, aki tudott az önkísérletről, hogy kísérjen haza. Kerékpárral mentünk, mert a háború miatt korlátozták az automobilok használatát. Hazafelé menet ijesztően rosszabbodott az állapotom. Minden remegett a látóteremben, és eltorzult, mintha görbe tükörbe néznék. Úgy éreztem, moccanni sem bírok, asszisztensem azonban később azt mondta, hogy valójában fokoztuk a tempót. Végül épségben hazaértünk. Alig sikerült kinyögnöm segítőmnek, hogy hívja ki a háziorvost, és kérjen tejet a szomszédoktól.

Az ájulás környékezett. Időnként úgy megszédültem, hogy képtelen voltam megállni a lábamon. Elhevertem hát egy szófán. Addigra a környezetem is rémisztő lett. Forgott velem a szoba, az ismerős bútorok fenyegető, groteszk alakzatokká torzultak. Szünet nélkül mozogtak, mintha csak megelevenedtek volna; akárha valami belső nyughatatlanság űzte-hajtotta volna őket. A szomszéd hölgy, akire alig ismertem rá, tejet hozott nekem, amiből több mint két litert megittam aznap este. A szomszédasszonyt nem Mrs. R.-nek láttam, hanem álnok boszorkánynak, aki színes álarcot tett fel.”

Hoffman állatoknak is beadta a szert, s azok az övéhez hasonló rendhagyó reakciókat mutattak. Az egerek furcsán mozogtak, és mindent nyalni kezdtek, ami csak eléjük került. A macskák idegesek lettek, és a nyáltermelésük megsokszorozódott. A csimpánzokra, úgy tűnt, nem hatott az LSD, társaik azonban felháborodtak, és undorodva fordultak el tőlük. Nyilván azért, mert valamiképpen megsértették a közösségi viselkedés szabályait. Az LSD természetesen az emberekre is hatást gyakorol. Nem ok nélkül vált hírhedt narkotikummá. A pszichedelikus drog fogyasztója hallucinációkat él át, nemlétező képeket és hangokat érzékel, és euforikus állapotot tapasztal.

De miért éppen Hoffmann különös esete példázza a szerencse szerepét a tudományos felfedezésekben? Azért, mert a tudós úgy közelített az LSD-hez, hogy a hozzáállása magától értetődően vezetett el a szerencsés felfedezéshez.

Mi a szerencse szerepe?

Hajlamosak vagyunk ritka, váratlan vendégként tekinteni a szerencsére. De mi van akkor, ha nagyon is kiszámítható szerepet játszik abban, amit sikernek nevezünk? Általában az a meggyőződésünk, hogy a személyes jellemvonások – tehetség, szorgalom, kitartás – segítik elő a sikert, és ez bizonyos mértékig igaz is. Csakhogy mindig marad valami, ami nem magyarázható a személyes tulajdonságokkal. Nassim Taleb szerző és kockázatelemző, valamint Robert Frank közgazdász úgy vélik, hogy a szerencse nagyobb szerepet játszik az életünkben, mint hinnénk, sőt szerintük voltaképpen ez a legfontosabb. De mi a helyzet akkor azzal az üzletemberrel, aki sikereit a képességeinek és gyarapodásközpontú világlátásának tulajdonítja?

Branko Milanovic, a Világbank tudományos munkatársa vizsgálódásai során arra jutott, hogy a jövedelmi eltérések 50 százalékát megmagyarázzák annak az országnak a szokásai, ahol állampolgárai születtek. Liran Einav és Leeat Yariv arra mutattak rá a The Journal of Economic Perspective hasábjain, hogy azokat, akiknél a vezetéknév kezdőbetűje az ábécé elejére esik, nagyobb valószínűséggel véglegesítik állásukban. Főnökeik bizonyára elcsodálkoztak a cikket olvasva. A Bentley Coffee & Patrick McLaughlin 2009-es munkaokmányai szerint azok a nők, akiknek férfias nevük van, sikeresebb pályát futnak be a jogászvilágban.

A szerencse rejtett dimenziói, amelyek láthatatlanul befolyásolják lehetőségeinket és sikereinket, valójában politikai, szociális és gazdasági tényezőkből állnak össze. Mi ebből csak a véletlenszerű végeredményt látjuk. Nem lehetetlen ezek szerint, hogy „legsikeresebb” embertársaink egyszersmind a legszerencsésebbek is, vagy legalábbis kitanulták e rejtett dimenziók törvényszerűségeit.

Alessandro Pluchino, Andrea Raspirarda és Alessio Biondo nem elégedtek meg a kérdés teoretikus felvetésével. Matematikai modellt szerkesztettek, hogy mennyiségi mutatók alapján határozzák meg a szerencsének nevezett jelenséget. A modell egy bizonyos népesség karrierviszonyainak alakulását írta le az elmúlt negyvenegynéhány év során. Az elképzelt alanyok indulásukkor ugyanolyan mértékű tehetséggel rendelkeztek, és ugyanannyira voltak sikeresek. A modellt időnként felülvizsgálták egy félévenként bekövetkező szerencsés esemény függvényében. Vajon mi lett az eredmény? Azt találták, hogy a szerencsés események a tehetséggel arányosan növelték a sikert, amúgy pedig bármely vizsgált szegmensben keveseknek jutott ki a sikerből. Eszerint míg a tehetség megoszlása a szokásos volt, a sikeré drasztikus eltéréseket mutatott. Világunkban a leggazdagabb nyolc embernek akkora vagyona van, mint a legszegényebb emberek millióinak együttvéve, a modell tehát a valóság hű leképezésének tekinthető.

Hadd idézzek néhány mondatot Pluchino, Raspirarda és Biondo cikkéből:

„Köztudott, hogy az intelligencia (általánosabban fogalmazva a tehetség és a személyes jótulajdonságok) megléte a népesség körében egyenletes megoszlást mutat. Ezzel szemben a vagyoni helyzet alakulása – amit többnyire a siker fokmérőjének tekintenek – Pareto törvényét követi, vagyis a többség szegény, miközben a milliárdosok elenyészően kevesen vannak. Ez az eltérés a normál görbét kirajzoló bemenő és az ettől független kimenő adatok között arra utal, hogy valamiféle rejtett tényező munkál a kulisszák mögött. Tanulmányunkban felvetjük, hogy ez a tényező a véletlen. Egyszerű, többváltozós modellünk szerint ha igaz is, hogy valamennyi tehetség elengedhetetlen az életben való boldoguláshoz, szinte soha nem a legtehetségesebbek jutnak el a siker csúcsára. Túlszárnyalják ugyanis őket az átlagos tehetségű, viszont érzékelhetően szerencsésebb társaik.”

Mi ebből a legfontosabb tanulság? Az, kérem szépen, hogy a tehetség nem szavatolja a sikert. Valójában e kettőnek semmi köze egymáshoz. A tehetség arra jó, hogy az ember kiaknázza a szerencsés véletleneket, egymagában azonban nem elegendő. Más szavakkal, a szerencsés középszer lekörözi azokat a tehetségeket, akik nem a szerencse kegyeltjei. Ha valaha is vettél már a kezedbe bulvárlapot, ezen nem lepődsz meg.

Az idézett tanulmány érdekes kérdéseket vet fel a meritokrata, azaz teljesítményalapú társadalmakról és arról, hogyan lehetne maximálisan kihasználni a tehetségeket. A szerzőket mindenekelőtt az érdekli, milyen összefüggésben állnak a szerencsével az anyagiak, és mennyiben befolyásolja utóbbiakat az előbbi. De mit kezdhetünk mi mindezzel? A következő fejezetekben azt boncolgatjuk majd, miként fordíthatjuk javunkra, amikor a szerencse bekopogtat az ajtónkon, és használ-e, ha ismerjük megoszlásának rejtett törvényeit. Amennyiben az előbbi modellben az ismeretlen változó a vakvéletlen, mi a módja, hogy még több szerencsét vonzzunk magunkhoz? Ha nem pusztán a tehetség és az érdem vezet el a sikerhez, akkor mégis mi a titka? Nos, legyen elég egyelőre annyi, hogy ha a siker stratégiáját kívánjuk kidolgozni, a szerencse nem valamiféle plusz, hanem maga a sikerstratégia.

Szerencse vagy kemény munka?

Warren Buffett, a világ egyik legsikeresebb embere pontosan tisztában van a szerencse szerepével, és „petefészeklottónak” nevezi. Azt vallja, akár nőnek vagy férfinak, amerikainak vagy afganisztáninak, gazdagnak vagy szegénynek születsz, „ez a legfontosabb esemény, ami történhet veled az életben. Elmondhatatlanul többet nyom a latban, mint az, hogy hova jársz iskolába, mennyire keményen dolgozol és hasonlók”.

És mit mondjunk a horvát Frano Selakról, akit a világ legszerencsésebb, egyúttal legszerencsétlenebb emberének tartanak, és aki elképesztően sokszor került a halál közelébe? Először egy vonatszerencsétlenséget élt túl, amelyben tizenheten életüket vesztették. Egyetlen repülőútja során – mert többé nem utazott repülőn – egy rosszul záródó ajtón át kirepítette a vákuum a helyéről… és egy szénakazalban landolt. Megúszta ezt is. A repülőgép egyébként lezuhant, 19 utas meghalt. Selak kisebb sérülésekkel került ki egy buszbalesetből is, amelyben négyen vesztették életüket. Két autós ütközést is megúszott. Röviddel a 73. születésnapja után egymillió dollárnak megfelelő összeget nyert a lottón. Nehéz nem a szerencse kezét látni ebben az élettörténetben. Felelősnek csak nem mondhatjuk Selakot a balesetekért.

Lássunk most egy teljesen más történetet! Tu Ju-ju kínai tudós 1969-ben állt egy kutatócsoport élére, amelynek az volt a feladata, hogy maláriaellenes szert fejlesszenek ki a vietnami háborúban harcoló katonák gyógyítására. Munkatársaival kiterjedt kutatásokat folytattak, melynek során több ezer lehetséges hatóanyagot vizsgáltak meg fáradságos munkával. Így került sorra az édes üröm is, a tesztek azonban ellentmondásos eredményekkel szolgáltak. Ju-ju ekkor rábukkant egy 1500-ban íródott kínai füveskönyvre. Ennek hatására átszervezte kutatásait, és a növény hatóanyagának kivonásakor hevítést is alkalmazott. Csapata hamarosan szintetizálta a megálmodott maláriaellenes gyógyszert.

Ju-ju akadályok sorába ütközött, mire ez sikerült neki, mégsem adta fel. Még önmagát is megfertőzte maláriával, majd pedig magát gyógyította, amikor mással épp nem próbálkozhatott. Munkája eredményét csak egy évtized múltán élvezhette az emberiség. Mára a szer embermillióknak adta vissza az egészségét. Ju-ju Nobel-díjat kapott, és egy sereg más jutalomban részesült.

Ám amikor az egészet elkezdte, még nem volt posztgraduális képzettsége, kutatási tapasztalata, és akadémiáknak sem volt a tagja. Szorgos, dolgos, módszeres ember volt. Minek tulajdoníthatjuk hát a sikerét, a szerencsének vagy a kemény munkának? És miben különbözik a története Frano Selakétól? A válasz erre a kérdésre az, hogy a szerencse és az odaadással végzett munka egyaránt hatást gyakorol a végkimenetelre, éspedig érdekes kölcsönhatásban egymással.

A szerencse itt abszolút, míg a befektetett munka relatív fontosságú. Vagyis a szerencse gondoskodik a jó génekről, az időzítésről, valamint a hasznos kapcsolatokról, amelyek kiemelnek a tömegből. Olyan ez, mint egy lottónyeremény. A kemény munka viszont azoktól különít el, akik veled azonos mértékű szerencsével rendelkeznek. A kérdés az, hogyan hasonlíthatod össze magad más lottónyertesekkel?

Merőben a szerencsén múlik, hogy valaki gazdag országban születik-e, de a kemény munka révén emelkedhet ki hasonlóan szerencsés honfitársai közül. És minél nagyobb és elsöprőbb a siker, annál inkább a szerencse műve. Más szavakkal, a jó zenésznek alaposan meg kell dolgoznia a sikerért, arról azonban valószínűleg a szerencse dönt, hogy ki lesz az évtized legnépszerűbb rocksztárja. Nassim Taleb így foglalja össze a lényeget: „A szerény sikert megmagyarázhatja a hozzáértés és a befektetett munka. Az egekbe szárnyaló siker a variancia{1} számlájára írható.”

Újra csak azt látjuk, hogy nem a kemény munka vagy a szerencse fejti ki hatását, hanem mindkettőből munkál valamennyi. Hogy mennyi, az a megmutatkozó siker mértékétől függ. Hiba lenne a genetikai lottó nyereményét személyes erőfeszítéseknek tulajdonítanunk. Ugyanakkor, ha atlétatermetű családból származol, de csak te lettél egyedül élsportoló, azt valószínűleg kemény felkészülésednek köszönheted.

További eshetőség, ha elképzeljük, hogy a kemény munka határozza meg életünk sikerességét, de mindannyian eltérő kiindulópontról startolunk (szerencse). Igenis le lehet győzni a balszerencsét, ahogyan indulási előnyünket is mindenestül elveszíthetjük.

A szerencsét persze nem tudjuk irányítani, megtanulhatjuk azonban megérteni, együtt munkálkodni vele, és a lehető legjobban kiaknázni, amikor utunkba vetődik. Szerencséről akkor beszélhetünk, amikor egy jó lehetőség felkészülten talál minket. Erőfeszítéseinket igenis tudjuk szabályozni, és érdemben megnövelhetjük „szerencse-felületünket”, hogy két kézzel ragadhassuk meg az elénk kerülő szerencsét.

MI EBBŐL A TANULSÁG?

■ A szerencse nagyobb szerepet játszik a sikerben, mint gondolnánk. Ha közelebbről megvizsgáljuk a szerencsés fordulatok és együttállások, valamint a véletlenek jelenségét, jobban tudjuk majd kezelni azokat a láthatatlan erőket, amelyek egyeseknek kedveznek, másoknak nem.

■ A kutatások meglepő eredményekre vezettek. Kimutatták például, hogy jobb középszerű készségekkel rendelkezni, de ezzel együtt részesülni a szerencse kegyeiben, mint kimagaslóan tehetségesnek, viszont balszerencsésnek lenni. A matematikai modellek tanúsága szerint a készségek és a tehetség nem sokat nyomnak a latban, a vakvéletlennek viszont sarkalatos szerepe van a sikerben.

■ Az LSD felfedezése (és sok más tudományos áttörés) a szerencse meglepően nagy szerepéről tanúskodik.

■ A szerencse abszolút fontos szerepet játszik abban, milyen a lapjárásunk. Warren Buffett ezt „petefészeklottónak” nevezi. Ez dönt arról, hová születünk, milyen géneket kapunk stb. Sok egyéb tényező mellett a kemény munka is számít, de relatív fontosságú. Segítségével kiemelkedhetünk azok sorából, akik velünk egyenlő mértékben szerencsések.

■ A szerencse és a kemény munka egyaránt szerephez jut a sikerben. Nem uralhatjuk a szerencsét, viszont megérthetjük működését, és felkészülhetünk a fogadására, amennyiben utunkba vetődik.

NICK TRENTON
további könyvei

Ne hagyd, hogy a negativitás elszívja minden energiádat,
és közben elmulaszd az élet szépségeit!

A zaklatott elme a boldogtalanság legfobb forrása, mely megakadályozza, hogy meglásd az eléd táruló lehetoségeket. Nick Trenton kipróbált módszereket kínál a fejedben zajló szüntelen párbeszéd és a negativitás leszerelésére. Számodra sem lehetetlen, hogy aggodalmak, tépelodés és szorongás nélkül teljenek napjaid.

Szabadítsd meg elméd a túlgondolkodástól, érezd magad jobban, hogy végre szabadon élhess!

{1} A középtől való eltérés mérőszáma. Megmutatja, hogy egy valószínűségi változó milyen mértékben szóródik a várható érték (középérték) körül.