Ki vagyok én most?

Búcsúk között.
Útmutató életed fordulópontjaihoz, veszteségeihez
és identitásod változásaihoz

Dr. Weisz Éva

SmartQBooks Publishing

2026.

© Dr. Weisz Éva, 2026.

Minden jog fenntartva. A könyv bármely részének sokszorosítása, terjesztése vagy tárolása bármilyen formában és eszközzel a szerző írásos engedélye nélkül tilos.

Kiadja: SmartQBooks Publishing

Székhely: Budapest

Weboldal: www.smartqbooks.com

Felelős kiadó: Szladek Andrea

Szerkesztő: Várkonyi Katalin

Borítóterv: Dr. Eva Weisz

ISBN: 978-615-7141-02-5

Kiadás éve: 2026

Kiadás száma: első digitális kiadás

TARTALOMJEGYZÉK

A szerzőről

Előszó

Bevezető

1. Életciklus-változásaink

A fordulópontok természete

Gyerekkorból felnőttkorba lépés – identitás és autonómia

Költözés – a gyökerek és az otthon átalakulása

Fiatal, több évtized tapasztalattal

Amikor a semmivel találkozunk – az egzisztenciális krízis természete

Kérdések Magamhoz

2. Kapcsolati változásaink

A szakítás és válás

Az illúziók gyászolása

A gyermekek kirepülése

A barátságok és közösségi kapcsolatok

Kérdések Magamhoz

3. Munka típusú változások

A munka, mint identitás

Az első mintázat: A kapunyitás

A második mintázat: A kiégés

A harmadik mintázat: Egy identitás elengedése

A munka világa, mint önismereti tükör

Kérdések Magamhoz

4. A gyász természete

A veszteség természete, az ember természete és a természet embere

Veszteségek feldolgozása – a gyász folyamata

A gyász öt szakasza

A közös tartalmak – a gyász hullámai

Belső párbeszéd gyászban – hogyan beszélsz magadhoz?

Szerepek elvesztése – ki vagy, ha már nem vagy „valaki”?

A közösségi gyász hiánya ma – amikor egyedül vagy a fájdalommal

A közeli hozzátartozó halála

A közös jövő elvesztése

A barát, közösség, mentor elvesztése

A gyász, mint átalakulás

A végjáték

Kérdések Magamhoz

5. A spirituális változásaink

Kérdések Magamhoz

Kapcsolat

A szerzőről

Dr. Éva Weisz nemzetközileg akkreditált Senior Coach (EMCC EIA) és Coaching Szupervizor (ESIA, Oxford Brookes University), valamint képzett mediátor.

Ő az Alkalmazott Coaching Akadémia alapítója és vezető trénere, amely EMCC EQA Practitioner akkreditációval rendelkező coachképző intézmény Magyarországon.

Több ezer órányi ülés-tapasztalattal rendelkezik élet-, üzleti és vezetői coaching területén, és széles körű ügyfélkörrel dolgozott együtt, hogy segítsen nekik leküzdeni személyes és szakmai kihívásaikat.

Elérhetőség: drweisz.coaching@gmail.com | drweiszcoaching.com

Előszó

Ez a könyv nem íróasztalnál kezdett íródni, hanem a coaching ülés szobában, ügyfelek történetein keresztül, akik mind hasonló kérdéssel érkeztek hozzám. Ki vagyok én most, hogy ez megtörtént? Ez csak velem történik meg? Miért kell ennek megtörténni? Azt hittem, csak mással történhet ilyen.

Évek óta kísérek embereket olyan életszakaszokban, amikor a régi önmaguk már nem szolgálja őket, az új pedig még nem alakult ki. Láttam, ahogy valaki elveszíti a munkáját, és vele együtt azt is, aki addig volt. Láttam szülőket, akiknek a gyereke elköltözött otthonról, és hirtelen nem tudták, kik ők abban az üres házban, ami addig tele volt. Láttam gyászolókat, akik nem tudták, hová tegyék magukban az emlékeiket és a vágyakat, ami a jövőhöz kapcsolódott volna. És láttam olyanokat is, akiknél semmi látványos nem történt kívülről, mégis valami alapjaiban átrendeződött bennük.

Ez a könyv ezekről a pillanatokról szól. Nem azért, hogy megmondjam, hogyan élj túl egy változást, hanem hogy segítsek felismerni, ezek a fordulópontok nem a történeted megszakadásai, hanem a részei. Öt terület köré építettem fel ezt a kísérő olvasmányt, ilyenek az életciklus változásaink, a kapcsolati változásaink, a munka típusú változásaink, a gyász, és a spirituális változásaink. Ennél jóval több változásunk van, azonban ezekkel találkozom legtöbbször a munkám során.

Remélem, hogy miközben olvasod, magadra ismersz benne, és talán néhány oldal után már nemcsak olvasod a változást, hanem elkezded érteni is.

Bevezető

Ez a könyv két részből áll. Egy olvasmányból, amely öt fő változástípust jár körül, és egy önreflexiós, naplóírós részből, amely a te saját történeted helye.

Minden fejezet végén találsz egy rövid szakaszt „Kérdések Magamhoz” címmel. Ezek a kérdések nem arra valók, hogy gyorsan megválaszold őket, hanem hogy maradj velük egy kicsit. Coachként azt figyeltem meg, hogy a jó kérdés nem választ vár, hanem gondolkodást indít el.

A nyomtatott verzió végén találsz egy önálló naplóírós szakaszt. Amikor egy fejezet végén megérint egy kérdés, lapozz hátra és írj, annyit, amennyi éppen kikívánkozik belőled. Nincs jó vagy rossz válasz, szép vagy rút kézírás, csak a te válaszod. Amennyiben az e-könyvet olvasod, vegyél elő egy füzetet, és abba jegyezd le a gondolataidat.

Azt is javaslom, hogy ne siess végig a könyvön. Engedd, hogy egy-egy fejezet abban a tempóban haladjon veled, amelyet a saját változásaid megkívánnak.

1. Életciklus-változásaink

A fordulópontok természete

Az emberi élet nem egyenes vonalú történet. Íves, szakaszokból álló, és újra meg újra átalakítják a fordulópontok. Minden életszakasz saját identitást kínál, saját szerepeket, amelyben felépítjük a biztonságunkat, miközben tudjuk – vagy legalábbis beletörődünk –, hogy minden szakasznak van kezdete és vége is. Amikor egy szakasz lezárul, valami bennünk is véget ér. A gyermeki szerepünk, megszokott közegünk, fiatalságunk, vagy akár addigi világképünk. Ezek a változások fájdalmasak lehetnek, mert valami, amit addig ismertünk, ami megszokott és biztonságos volt, megszűnni látszik. Ugyanakkor érezzük, hogy minden lezárásban ott rejlik az új identitás, az új lehetőségek, az új értelem születésének lehetősége.

A pszichológia és a kulturális antropológia egyaránt hangsúlyozza, hogy az élet nagy változásai beavatásokként is felfoghatók. Arnold van Gennep klasszikus művében, a Les rites de passage-ban leírja, hogy minden kultúrában léteznek olyan átmeneti rítusok, amelyek elválasztják egymástól az élet különböző szakaszait, minthogy gyermekből felnőtt lesz, tanítványból mester, kívülállóból közösségi tag.

Ezek a rítusok jellemzően három fázisból állnak: elválás a régitől, átmeneti állapot, majd beavatás az újba. Bár a modern világban sok hagyományos rítus elveszett, maga a folyamat ugyanúgy működik bennünk tovább. Minden nagy változás ugyanarra a belső mintázatra épül. Valahányszor átlépünk egy új szakaszba, gyakran bizonytalanságot, szorongást, sőt identitásválságot élhetünk át. És ez természetes. A régi önmeghatározás megszűnik, az új pedig még csak kialakulóban van.

Életünk fordulópontjait elhozhatják a különböző életszakaszokba történő átlépés, a munkahelyváltások, a kapcsolataink változása, egy gyász, vagy egy váratlan esemény, amely a létünk alapvető kérdéseit kezdi feszegetni. Ezek azonban közösek abban, hogy mindig – látványosan vagy visszafogottan – identitásváltással járnak. Olyan, mintha egy részünk meghalna vagy gyászolna, miközben egy másik részünk próbálna megszületni, új értelmet keresni. És ez nagyon nehéz, mert a felszín kapargatása nem elég. Ez utóbbi esetben ugyanis egy részünk a múltban ragad – minőségi feldolgozás hiányában –, egy másik pedig már a jövőben él – mert muszáj.

A jó hír, hogy ezek nem hibák vagy kudarcok, hanem az élet természetes folyása. Ha megtanuljuk így szemlélni őket, akkor nemcsak túlélni tudjuk ezeket a fordulópontokat, hanem megélhetjük bennük a fejlődés, a bölcsesség és a kiteljesedés lehetőségét azáltal, hogy mélyebb kapcsolatba kerülünk önmagunkkal – és talán ezáltal az egész világunkkal, benne azok szereplőivel.

Gyerekkorból felnőttkorba lépés – identitás és autonómia

Mindannyian emlékszünk arra az időszakra, amikor először éreztük, hogy a gyermekkor védettségét és gondtalanságát lassan a felnőttkor önállósága és felelőssége váltja fel. Ez sosem egyetlen pillanat. Ennél sokkal hosszabb folyamat, amelyben a régi identitásunk lassan leépül, és helyébe új, önálló énkép lép.

A gyermekkor biztonságát legtöbbször a függőség adja, amelyben mások – elsősorban a szülők – határozzák meg a kereteket, a döntéseket. Övék a felelősség. A felnőttkor azonban az autonómia világa. Egyre inkább a saját döntéseink határozzák meg, mit tanulunk, hol élünk, kivel kapcsolódunk, hogyan teremtünk megélhetést. Ez a szabadság első pillantásra vonzó, de hamar kiderül, hogy terhekkel is jár. A saját döntéseink következményeit már magunknak kell vállalnunk. Habár sokan még felnőtként sem tudják, mit jelent ez pontosan.

Erik Erikson fejlődéselmélete szerint a serdülő- és ifjúkor központi kérdése az identitás kialakítása. „Ki vagyok én?”, „Ki akarok lenni?” Ezek a kérdések pedig kísérletezéssel, útkereséssel, sőt krízisekkel járnak. A fiatal próbálgatja a különböző stílusokat, ismerkedik kapcsolatainak határaival, szerepet, szakmai irányokat és értékeket választ. Ezek mind szükséges lépcsőfokok az önazonosság megtalálásához. Még ha elsőre ezek a bizonytalanságnak is tűnnek.

Majd lassan megérkezünk a felnőttkorba, ahol végleg át kell formálnunk és új helyet találni magunkban a gyermeki gondolkodásnak. Magunk mögött hagyni a szülői oltalom és az otthon nyújtotta biztonságot, az iskolai közösség világát – legalább is valamennyire. Tudom, hogy ez sajnos nem mindenkinek adatik meg, pedig fontos érzelmi alapja a felnőtt életnek. Amikor a munkám során ezzel találkozom, egy feladatra hívom az ügyfelet. Azt kérem, hogy építse fel magában azt, ami hiányzik. Ölelje meg a felnőtt önmaga a gyermek önmagát, és kísérje végig ő maga az életen a belső gyermekét. Attól, hogy nem adatott meg egy alkalmas szülő számára, még lehetséges egy teljes élet.

Visszatérve, a felnőtté válás nem ritkán félelemmel és szorongással jár. És persze kérdésekkel: „Képes leszek…?”, és a „Mi van, ha kudarcot vallok?” Ezek a vívódások mind természetes részei ennek a folyamatnak. A válaszok pedig nagyon fontosak, hiszen a jövőnk múlik rajta.

A fiatal így lassan megtanulja saját erejét és kompetenciáját, ahogy azt is, merre induljanak, hogyan hozzanak döntéseket, hogyan alakítsanak ki egészséges kapcsolatokat. Megérti, hogy az autonómia nem azt jelenti, hogy mindent magunktól kell tudnunk. Lassan képessé válunk felelősen dönteni a saját életünkről, azaz előre átlátni lépéseink lehetséges kimenetelét, és adott esetben előre elhárítani nem kívánatos eseményeket.

Ahogy a szabadság növekszik, úgy az élet súlya is nő. A szabadság ugyanis, a választás lehetőségekhez vezet, a lehetőségeknek pedig súlya van. Ezért jelenik meg sok fiatalban a döntési szorongás: „mi van, ha rosszul választok?”, „mi van, ha ezt a döntést nem tudom később visszacsinálni?”

A valóság azonban az, hogy nincs egyetlen jó választás. Ahogy kevés olyan dolog van, amit nem lehet visszacsinálni, vagy legalább kijavítani. A döntéseket nem szabad sem túl-, sem alulértékelni.

Életutunk ugyanis nem egy bizonyos nagy döntésből áll, hanem inkább számos kisebből. Ezeket nevezzük választásnak. És ezek mindegyike által lassan saját magunkká válunk.

Ahogy nincs egyetlenegy, véglegesen kialakult személyiség sem. Ahogy az élet szakaszai követik egymást, újabb és újabb rétegei bontakoznak ki annak, hogy kik vagyunk valójában. Minden fordulóponttal formálódik a belső tartásunk, amely később segít eligazodni a kihívások között.