Krekó Kata, Vibók Ildi

A hősnő útja

A női lélek kiteljesedése a mesék tükrében

A hősnő útja

Copyright © Krekó Kata, Vibók Ildi

Szerkesztette: Gutman Bea

Borítóterv: Kovács Tamás

Hungarian edition © Kulcslyuk Kiadó, 2025

Minden jog fenntartva!

ISBN 978-615-6471-86-4

Felelős kiadó: Hasenfracz Péter

Tördelés: Jeges Erzsi

www.kulcslyukkiado.hu

Köszönjük a vásárlást a szerző és a kiadó, valamint a terjesztő nevében is. Vásárlásával támogatta, hogy Magyarországon az elektronikus könyvkiadás fejlődni tudjon, a digitális kereskedelemben kapható könyvek választéka egyre szélesebb legyen. Köszönjük, és reméljük webáruházunkban hamarosan viszontlátjuk.

A könyv a kiadó írásbeli jóváhagyása nélkül sem egészében, sem részleteiben nem sokszorosítható vagy közölhető, sem írott, sem elektronikus sajtóban, beleértve mindennemű internetes közlést is.

A hősnő útja

Mamának és Nagyinak, akik azért küzdöttek, hogy nekem könnyebb és jobb életem legyen.

És minden női ősömnek, akik kitartóan járták a hősnő útját, és akiknek az ereje bennem él tovább.

Kata

Anyukámnak és Sárinak.

Ildi

AZ UTAZÁSRÓL

„Mire vágynak leginkább a nők?” – teszi fel a kérdést a királyné a lovagnak az ősi történetben, hogy megtanítson neki egy nagyon fontos leckét a női lélekről. A lovag pedig elindul, hogy megtalálja a választ, hiszen az élete múlik rajta. Bejárja az országot, sokakat megkérdez, és a legkülönfélébb válaszokat kapja. És már csak egy napja marad az ítéletig…

De vajon mi a helyes válasz? És ami még ennél is fontosabb: hol találja meg? Hol és hogyan találkozhat a maszkulin (férfias) és a feminin (nőies) minőség fejlődési útja? Miként gyógyulhatnak egymás jelenlétében?

A férfihős a kalandokért a külső világba indul. Lépésről lépésre, tervezetten halad a célja felé, küzd a sikerekért, az elismerésért vagy egy eszményért. Útja során próbákat áll ki, harcokat vív, akadályokat győz le, és végül diadalt arat.

A női minőség útja ellentétes irányú, a lélek mélyére vezet. A női hős nem külső ellenfelekkel küzd, hanem saját belső világának mélyére ereszkedik le. Útja során találkozik száműzött énrészeivel, a lélek belső ragadozóival, és kapcsolatba lép segítő erőkkel is. A nehéz, de csodálatos belső munkát elvégezve, a lelki feladatokat megoldva tér vissza a közösségéhez.

A hősnő útja egy átfogó és összetett megközelítés, amely összekapcsolja a külső és a belső világban tett utazást. A történet kezdetén a hősnő még a hős útját járja. A külvilágban igyekszik boldogulni. Férfias módon törekszik a sikerre, hatalomra, elismerésre. Vagy épp ellenkezőleg, túlságosan belemerül a hagyományos női szerepekbe.

A fordulópont akkor érkezik el, amikor ráébred, hogy a külvilág elvárásai szerinti élet nem hozza el a várt kiteljesedést. A kiüresedés, szorongás nehéz érzése vagy testi tünetek jelzik, hogy az életének új irányt kell vennie. Ekkor kezdődik a valódi belső utazás. A hősnő alámerül saját belső világába, ahol szembenéz árnyékrészeivel, lelkének sötét és ismeretlen oldalával. Ugyanakkor itt talál rá azokra az erőforrásokra is, amelyek segítik a gyógyulásban.

Útja a saját teljességének megtalálásáról szól. Bár a külvilágban felborult a női és a férfi minőségek egyensúlya, a hősnő a lelkében helyreállítja azt. Megteremti belső harmóniáját, és újrateremti önmagát.

Amikor visszatér a világba, már nem az a nő, aki egykor megfelelésért küzdött vagy külső elismerésre vágyott. Önmagát már nem kívülről határozza meg, hanem belülről fakadó erővel és bölcsességgel él. Magabiztosabb, szabadabb, nem fél megmutatni valódi önmagát, és többé nem korlátozzák a patriarchális szabályok. Képes meghúzni a saját határait, kapcsolataiban és szerepeiben egyaránt önazonos marad, és belső igazsága által vezérelve fontos változásokat indít el a világban. Minden nő számára ragyogó példaképpé válik.

Útmutató a könyvhöz

A hősnő útja egy különleges könyv, amelynek minden fejezete egy-egy népmesére épül, és lehetőséget nyújt számodra, hogy együtt járd a lelki fejlődés útját a mese hősnőjével. Azonban, mielőtt útnak indulnál, szeretnénk felkészíteni Téged a mesebeli kalandokra.

A kötet tizenhárom mesét tartalmaz, köztük két magyar népmesét.

Minden történetet egy ajánlás – afféle Lélekbonbon – vezet be. Ha az itt felsorolt élethelyzetek, nehézségek közül valamelyik megérint, az adott mese vigaszt, erőt vagy iránymutatást adhat neked. Ha nem az ajánlás alapján indulnál el, akkor hallgass az intuíciódra, és válaszd szabadon azt a mesét, amelyik éppen megszólít.

Az ajánlást a Mese követi. A történeteket a világ minden tájáról válogattuk, és főszereplőik egytől egyig a hősnő útját járják. Bár egyes mesék akár több száz évesek lehetnek, örök érvényű igazságokat hordoznak.

Minden történethez több nézőpontból is közelíthetsz.

Beleképzelheted magad a hősnő helyzetébe, és a mese további szereplőire tekinthetsz úgy, mintha a valós életed szereplői lennének – például kedvesed, barátok, gyerekek, főnökök, ellenségek vagy szövetségesek. Ezen a megközelítési szinten a mese megmutatja, milyen kapcsolati mintáid vannak, és milyen kihívásokkal nézel szembe a külvilágban.

Egy másik megközelítés szerint minden szereplő a saját belső világod része. Olyan lelki aspektusokat képviselnek, mint például a belső gyerek, a belső kritikus hang vagy az intuíció hangja.

Mi azonban egy olyan megközelítést javaslunk, ahol átjárhatóak a síkok, ahol a belső és a külső világod egyaránt tükröződik a történetekben. Alapvetésünk, hogy a külső világod szereplői mindig is nagyban hozzájárultak a belső világod kialakításához. Például a patriarchális társadalmi közeg szigorú belső kritikust, ijedt belső gyermeket, erős visszatartó erőket vagy belső démonokat alakíthat ki a női lélekben. A hősnő útját járva a mese azt mutatja meg, hogyan küzdhetsz meg ezekkel a zömmel kívülről eredő erőkkel a belső világodban. Amikor hősnőként felismered, hogy a külvilág milyen hatással van rád, valamint vállalod a felelősséget a saját fejlődésedért és gyógyulásodért, akkor nyílik meg annak a lehetősége, hogy belül hozd létre a változást. Ez a folyamat vezet el oda, hogy meghaladod azokat a mintákat, amelyeket a világ kényszerített rád, és felfedezed saját, belülről fakadó erődet.

Ebben a szemléletben olvasni a meséket mélyen felszabadító érzés. Kíváncsian tudsz rátekinteni belső országod minden szereplőjére, megérted, hogyan formálták és alakítják őket a külső társadalmi hatások, megküzdesz velük és átalakítod őket a belső térben, majd újra a külvilág felé fordítva a figyelmed, fontos átalakulást hozol az életedbe.

A Tükör a mese mélylélektani elemzése a hősnő útja elméleti keretében. Vigyáztunk, hogy ne egy tudományos elemzést adjunk. Azt szeretnénk, hogy a mese valóban életre keljen benned, és ne maradjon az elme hűvös, racionális fennhatósága alatt. A Tükörben azt a nőt láthatod, aki végigjárta az adott mese fejlődésútját. Elmondja, honnan indultál, milyen szerepekbe kényszerültél, és miként formálták önbizalmadat a külső elvárások. Ezt követően a fókuszt a belső világodra helyezi, és megmutatja, milyen belső akadályokkal kellett szembenézned, hogyan találtál rá a saját erőforrásaidra, és miként tértél vissza az útról önmagad teljességében, szabad nőként.

Ez a megközelítés tesz téged az életed hősnőjévé, mert hangsúlyozza, hogy nem a körülmények határoznak meg téged, hanem az a belső erő, amelyet felfedezel és kibontakoztatsz magadban.

A kötet különlegessége az interaktív módszertan, amely a mesékhez kapcsolódó önismereti Kérdésekkel és Gyakorlatokkal segít felfedezni a saját utadat. Ezek nem csupán elméleti feladatok, hanem olyan önreflexiós eszközök, amelyeket a mindennapokban is alkalmazhatsz. Válogass köztük szabadon – válaszd azt, amelyik a leginkább megszólít. Fordulj belső világod felé kíváncsisággal, nyitottsággal és szeretettel, és hagyd, hogy a mesék fontos felismeréseket hozzanak az életedbe.

Hősnőink szépen példázzák, hogy a lélek zegzugos, esetleg árnyékos területeire csak úgy érdemes belépni, ha előtte mindent megtettünk a biztonságunk érdekében. A mese ezt úgy mutatja meg, hogy a hősnő táplálékot vesz magához, jól felöltözik és megfelelően kipiheni magát, esetleg különböző eszközöket készít össze. Mi is azt javasoljuk, hogy elsőként a testi és a lelki biztonság érzését teremtsd meg az önismereti utazáshoz. Szánj rá időt. Alakíts ki számodra megnyugtató környezetet, ami lehet a szabadban vagy egy szobában. Akkor fogsz tudni igazán elmélyülni a lelki kalandokban, ha úgy érzed, hogy a fizikai világ a jóllétedet szolgálja és biztonságban megtart téged. Akár egyedül, akár útitársakkal járjátok végig egy-egy népmese helyszíneit, fontos a bizalmi, elfogadó légkör megteremtése.

Ha úgy érzed, hogy egy történet traumatikus sebedre tapintott rá, amelyet gyógyítani szükséges, akkor kérj segítséget. A nőknek nem tesz jót, ha magányosan kell harcolniuk. Együtt, másokra támaszkodva és segítséget elfogadva tudunk igazán jól lenni.

Kinek ajánljuk a könyvet?

A könyv különösen hasznos lehet fiatal lányoknak (16+ éves kortól) és felnőtt nőknek, akik keresik a saját útjukat, vagy szeretnék jobban megérteni érzelmi folyamataikat. Segítő szakemberek – terapeuták, coachok, pedagógusok – számára is hasznos eszköz lehet, ha női kört vezetnek, illetve egyéni és csoportos foglalkozásokat tartanak.

A kötet azoknak a férfiaknak is szól, akik vágynak rá, hogy mélyebben megértsék a számukra fontos nőket, legyen szó párkapcsolatról, családról vagy barátságról.

És mindenkinek, aki szeretné lelkében a feminin és maszkulin minőségek harmonikusabb egyensúlyát megtalálni.

Fontos hangsúlyoznunk, hogy ez a könyv nem gyerekeknek szól! A mesék felnőtt női élethelyezeteket mutatnak be.

Akkor hát induljunk el! Az első történet szemlélteti utunk kezdő állomását. Világunkban több ezer éve felborult a női és a férfi princípium egyensúlya. Hangsúlyozzuk, hogy nem biológiai nemekről beszélünk, hanem a minden emberben megtalálható minőségekről. Ez az egyensúly társadalmi szinten, a kapcsolatokban és az egyéni lélekben egyaránt megbillent. A maszkulin minőség vált dominánssá, elveszítette egészséges kapcsolatát a femininnel. Egymagában azonban nem tud fejlődni és kiteljesedni. Történetünk innen, a domináns férfivilágából indul, aki uralma alá hajtja a nőt, nem tiszteli, sőt bántja. A bölcs királyné tudja, hogy a bosszú, a lovag megbüntetése nem vezet fejlődéshez. Arra kötelezi a tudatlan férfit, hogy járja be az országot, és ismerje meg a női minőséget. Nézzük hát, mit tanult lovagunk.

A bathi asszony meséje
(A Canterbury mesék alapján)

Egy régi történetet mesélek el nektek, még Arthur király idejéből. Úgy hallottam, akkoriban tündérek népesítették be a földet: táncoltak a zöld rétek felett, sziklákon szökellve fogócskáztak, játszadoztak az azúrkék vizű tavak partján. És bár vannak, akik még szívesen mesélnek azokról az időkről, a varázs mára szertefoszlott. A tündérek útjain ma autók száguldanak és vonat fütyül…

De ez a történet még a varázslatos múltban, Arthur király udvarában kezdődött. Élt itt egy daliás ifjú, aki a csatákban bátor volt és bajnok a tornákon. Ám egy napon ez a dicső férfiú egy dicstelen – sőt szörnyűséges – dolgot követett el. Vadászatról tartott éppen haza, amikor az erdei ösvényen egy fiatal lányba botlott, és erőszakot tett rajta.

Mikor az ocsmány tettre fény derült, a királyi udvarban kitört a felháborodás. Az eset a király ítélőszéke elé került. Arthur – bár szívből sajnálta a hozzá mindig hű lovagot – nem tehetett mást: a törvény szavának engedelmeskedve halálra ítélte. A lovagnak nem sok reménye maradt, várta a halált. De akkor nem várt segítséget kapott. Az udvarban élő hölgyek addig kérlelték a királyt, amíg ő a bűnös sorsát a királyné kezébe adta. Az ifjú hálálkodva sietett a királynéja elé, de az asszony kemény tekintete előtt térdre esett.

Akkor a királyné így szólt:

– Ne hálálkodj, mert nem menekültél meg! Még könnyen lehet, hogy meghalsz. De én azt hiszem, a halálod nem segít, hiszen nem tesz jóvá semmit. Hasznosabb lenne, ha látnád és megértenéd, hogy mit tettél! Ezért adok neked egy teljes esztendőt meg egy napot. Ez alatt az idő alatt derítsd ki, mi az, amire a nők a leginkább vágynak! Ha megtudod, életben hagylak, ha nem, a fejeddel fizetsz. És most elmehetsz, de előbb esküdj meg, hogy egy év és egy nap múlva visszatérsz, akár tudod a választ a kérdésemre, akár nem.

A lovag esküt tett és útnak indult. Bejárta a környező hegyeket és völgyeket, és akivel csak találkozott, mindenkitől ugyanazt kérdezte:

Mire vágynak leginkább a nők?

De ahány embert megkérdezett, annyiféle választ kapott. Voltak, akik azt mondták, a nők gazdagságra vágynak. Mások szerint a kedves vagy a hízelgő szavakat szeretik. Odavannak egy ölelésért, vagy azért, hogy okosnak tartsák őket. Voltak nők, akik pihenésre vágytak, és akadt közöttük, aki békés egyedüllétre. De a biztos választ senki nem tudta. És közben eltelt az esztendő…

A lovag fáradtan és reményvesztetten indult vissza a királyi udvarba. Ennyit utazott, ennyit kérdezősködött a semmiért! Elkeseredésében a lovára bízta magát, és ahogy az erdei ösvényen poroszkáltak, egy közeli tisztáson egész csapat táncoló leányt pillantott meg. Arra vette az irányt – gondolta, talán ők tudják a választ –, de mire odaért, köd előttem, köd utánam, eltűntek, és csak egy vénséges vén, rusnya banya kuksolt a fűben.

Az ifjú szó nélkül továbbment volna, de a banya megszólította.

– Bánatosnak tűnsz, fiam. Mondd el, mi az oka! Hátha segíthetek.

A lovag a vén szipirtyóra meredt. „Honnan tudhatná ez a rusnya teremtés, mire vágynak a nők?”, jutott eszébe, de aztán mégis elmondta a történetét az elejétől a végéig. A banya elmosolyodott.

– Tudom a feleletet a kérdésedre – mondta –, és elárulom neked. De ígérd meg, hogy ha ez az, amire a királyné várt, akkor teljesíted egy kívánságomat.

A lovag egy darabig némán nézte az anyót. Sehogy se akart ilyen ígéretet tenni, de nem volt választása. Elfogadta az alkut.

Másnap az ifjú – még éppen időben – odaért a királyné elé. Mélyen meghajolt és az udvarhölgyek kíváncsi pillantásainak kereszttüzében így szólt:

– Felséges királyné, már tudom a választ a kérdésedre. Minden nő arra vágyik, hogy a saját sorsa ura lehessen!

A teremben álló összes nő egyszerre bólintott.

– Valóban ez a helyes válasz. Szabad vagy! – mondta a királyné, de akkor előlépett a vén csoroszlya.

– Ne feledd, amit nekem ígértél! Azt kívánom, hogy legyél a férjem.

A lovag először elsápadt, azután elvörösödött, hebegett, habogott, de nem szeghette meg az adott szavát. Másnap hajnalban – nagy titokban, hogy senki se lássa – elvette a banyát feleségül. De amikor befeküdtek a nászi ágyba, az ifjú bizony nem tudta – és nem is akarta – elleplezni a boldogtalanságát. A felesége huncut mosollyal fordult hozzá.

– Hát te, drága férjem, miért vágsz ilyen fancsali képet? Csak nem azért, mert rút vagyok? Vagy öreg? De gondold csak meg: nem jobb-e egy csúnya, de hűséges asszony, mint egy szép, de hamis?

Az ifjú nem válaszolt, mire az anyó folytatta:

– Maradhatok öreg és csúf, és hű leszek hozzád holtomig, de ha azt akarod, lehetek szép is. Szebb, mint bármelyik hölgy az udvarban. De akkor a többi férfi körüldong majd, mint méh a lépesmézet, és bizony lehet, hogy elcsábulok. Nos, melyiket választod?

A lovag töprengett egy darabig, majd a feleségére nézett.

– Te döntsd el, hölgyem! Én azt szeretném, amire te vágysz, és nem kényszerítelek soha semmire – mondta, mire az asszony arca felragyogott.

– Bölcsen választottál – mondta. Rám bíztad a döntést, ezért ezután nemcsak szép leszek, de odaadó, hű feleséged is.

És valóban, abban a pillanatban gyönyörű fiatal nővé változott. A lovag magához ölelte ifjú feleségét, és attól a naptól fogva boldogan éltek.

A lovag megfejtette a megoldhatatlannak tűnő rejtélyt: mi is a nők legfőbb vágya? Találkozott egy nővel, aki ki tudott állni önmagáért: az önrendelkezési jogáért. A lovag megtanulta, hogy ezt a női vágyat mindenekfelett tisztelnie kell. És ekkor történt meg a csoda. Ahogy a férfi princípium egyenrangúként fogadta el a nőit, úgy tudott a nő is belehelyezkedni a saját erejébe. Nem kell tovább szégyenkeznie, és nem kell az erdő mélyén rejtőzködnie. Büszkén állhat a fényben, oldalán méltó párjával.

Adott tehát a hősnő feladata: megtalálni a belső nőies és férfias minőségek harmóniáját. Azt, hogy ehhez milyen utakat jár be a nő, milyen erősségeit használja, és milyen lelki kincsekre tesz szert az útja során, hősnőink megmutatják.

Kezdődjön hát a hősnő útja!

AMIKOR FELLIBBEN A SZOKNYA

Lélekbonbon

Ez a mese neked szól, ha olyan élethelyzetben vagy, ahol a szokványos megoldásaid nem működnek, vagy ha úgy érzed, egyedül kell szembenézned a nehézségekkel.

Egy anya történetét ismerhetjük meg, aki a szeretet és a kitartás erejével indul megmenteni lányát – szembeszállva démonokkal, félelmekkel és leküzdhetetlennek tűnő akadályokkal. Hősnőink szokatlan, humoros, leleményes és igazán nőies módon szerzik vissza a szabadságukat. Az anya ereje nem pusztán a bátorságában rejlik, hanem abban, hogy képes a helyzetet új nézőpontból látni, és mer a megszokottól eltérő utakat választani. Történetük megtanít arra, hogy a legnehezebb helyzetekben is érdemes a megszokott gondolkodásmódunkon túltekintenünk, és az intuíciónkra, a belső bölcsességünkre támaszkodnunk.

Az anya, a lány és a bölcs asszony története balzsam a lelkednek és inspiráció a szívednek. Segít szembenézni a félelmekkel, erőt ad a változásokhoz, és emlékeztet arra, hogy a szeretet, a kitartás és a női összetartás a legnagyobb veszélyben is megvéd. Engedd, hogy ez a különleges történet mosolyt csaljon az arcodra!

Az Oni nevetése
Niigata prefektúra (Japán) népmese alapján

Egyszer volt, hol nem volt, volt egyszer egy asszony. A férje gazdag volt, megvolt mindenük, de az igazi kincsüknek egyetlen lányukat tartották. Így, amikor eljött az ideje, gondosan választottak neki férjet. Az új család a hegyeken túl, egy távoli faluban lakott. Hosszú és fárasztó volt az út odáig, úgyhogy az esküvő napján pompás hintót küldtek a gyönyörű menyasszonyért. A leány illően, díszes ruhába öltözve beült a kocsiba, az édesanya és a sok rokon, barát meg vidáman énekelve lépkedtek mellette, így vágtak neki a magas hegyek között kanyargó hosszú útnak.

De ahogy mentek – dombról le, hegynek fel –, hirtelen hatalmas fekete felhő ereszkedett alá, és teljesen beborította őket. Az emberek szörnyen megijedtek; ki erre szaladt, ki arra futott, és segítségért kiáltoztak, de a felhő, amilyen gyorsan jött, olyan gyorsan el is tűnt, és nyomában csak az üres batár1 maradt. Amikor az anya ezt meglátta, elöntötte a kétségbeesés.

– A lányom! Hol a lányom? – sikoltotta. De hiába kereste még a kocsi alatt is, mert a meseszép menyasszony úgy eltűnt, mintha a föld nyelte volna el.

– A felhő vitte magával! Sötét démon volt az! – kiabálták a népek. – Törődj bele, hogy örökre elvesztetted! Ne keresd, mert a végén még te is bajba kerülsz!

De az asszonnyal nem lehetett beszélni! Majd eszét vette a fájdalom, ahogy egyetlen gyermekére gondolt, és tudta, hogy addig nem nyugszik, amíg meg nem találja. Csomagolt magának egy adag szárított főtt rizst, meleg ruhába öltözött, vastag bakancsot húzott a lábára, és kora hajnalban nekiindult a kietlen, emberpróbáló hegyeknek, hogy megtalálja azt, aki mindennél fontosabb neki: a leányát.

Ment álló nap. Felmászott a legmeredekebb sziklákra, leereszkedett a legmélyebb szakadékokba, végigjárta a kietlen vízmosásokat, miközben egyre a lánya nevét kiáltozta, de más válasz nem jött, csak a madarak vijjogása meg a szél sikolya. Mire leszállt az éj, jártányi ereje sem maradt. De akkor hívogató fényt pillantott meg a távolban. Az utolsó erejét összeszedve nekiindult, mert azt remélte, hogy végre menedékre lel, ahol megpihenhet. Végigbukdácsolt a kanyargó, köves ösvényen, és egy mezőhöz ért. A közepén egy kis templom állt, annak az ablakából pislákolt a fény. Közelebb ment, és bekopogott. Egy apáca nyitott ajtót. Az anya először illendően köszönt, majd így folytatta:

– Fáradt vagyok már ahhoz, hogy hazamenjek. Kérlek, engedd meg, hogy itt maradjak éjszakára!

Az apáca bólintott, kitárta az ajtót és beengedte a kimerült teremtést.

– Nincs semmim. Se ételt, se italt, se meleg ruhát nem tudok neked adni – szólt szelíden. – De hely az akad itt, ahol megpihenhetsz.

– Köszönöm, nővér – sóhajtott hálásan az asszony. Érezte, ahogy a tagjait végképp elönti a fáradtság. Lefeküdt hát. Az apáca nézte egy darabig, azután levetette a saját köpenyét és betakarta vele.

– Tudom, hogy miért vagy itt – szólalt meg újra. – Az Oni2 elrabolta a lányodat, és most őt keresed. Hát tudd meg, a lányod a démon kastélyában van, a folyó túloldalán. Nehéz lesz onnan kiszabadítanod, majdnem lehetetlen. Először át kell kelned az Abakusz-hídon3, a folyó felett. De vigyázz! A híd valójában gyöngyfüzér, és ha egyetlen gyöngyöt akárcsak megérintesz rajta, kilépsz ebből az életedből és visszazuhansz a kezdetekhez. De ha mindig pontosan két gyöngy közé lépsz, átjuthatsz a túlpartra, az Oni kastélyához. Két rettenetes kutya őrzi a bejáratot: az egyik nagy, a másik kicsi, de mind a kettő vérszomjas bestia. Ha észrevesznek, megölnek téged! Várj türelemmel, amíg elalszanak, és akkor menj be a kastélyba! Ott megtalálod a lányod.

– Köszönöm, tisztelendő nővér – motyogta az anya hálásan, és már el is nyomta az álom.

Csak másnap pirkadatkor tért magához. Egy mezőn feküdt a derengő napsütésben. Nyoma sem volt apácának, és a templom helyén is csak egy réges-régi, kopott kőpagoda4 állt, azon nyugtatta a fejét, mintha csak párna lenne. Így feküdt egy darabig, és hallgatta a fűszálak között játszadozó szél szomorú, magányos dalát, miközben eltűnődött:

– Vajon igaz volt a templom és az apáca? Vagy csak álmodtam az egészet?

De ahogy felállt, megpillantotta a folyót, rajta a gyöngyfűzérből álló hidat, és ahogy továbbnézett, ott volt a kastély is, előtte a két iszonyú kutya: a nagy meg a kicsi. Éppen úgy, ahogy az apáca mondta.

– Nem álmodtam hát! – sóhajtotta megkönnyebbülten. – Már tudom, hol van a lányom! Köszönöm, tisztelendő nővér!

Megvárta, hogy a kutyákat elnyomja a buzgóság. Akkor felállt és nekiindult. Először óvatosan átkelt a hídon, gondosan ügyelve, hogy mindig két gyöngy közé lépjen. Miután átért, elosont a két horkoló kutya mellett, és máris ott állt az Oni kastélya előtt. Minden erejét összeszedve benyomta a hatalmas ajtót és belépett. Az előcsarnokból mindenfelé folyosók meg ajtók nyíltak.

– Hogy talállak meg, édes lányom? Mondd, merre vagy? – sóhajtott fel, és akkor hirtelen halk hang ütötte meg a fülét. Egy szövőszék kattogott valamelyik szobában.

– Hát itt vagy! – az anya majdnem felsikoltott örömében. De csak majdnem! Elindult a hang irányába, és benyitott az egyik ajtón. Ott ült a leány egy szövőszék mellett és szorgalmasan dolgozott. Ahogy megpillantották egymást, sírva-nevetve ölelkeztek össze.

– Végre! Végre megtaláltalak! – kiáltott fel örömében az anya. – De hol van a démon?

– Szerencsére nincs itthon! Egész napra elment, és a szolgái is mind vele tartottak!

A lány leültette az édesanyját és ételt rakott elé. Alig fejezte be az asszony az evést, amikor hirtelen felfordulás támadt a kastély kapujában.

– Megjöttek! – kiáltotta izgatottan a lány. – Gyorsan el kell bújnod, anyám, különben jaj nekünk!

Azzal kézen fogta az édesanyját, és a szoba sarkába vezette. Két nagy láda állt ott, az egyik fából, a másik kőből. A lány felemelte a kőláda fedelét.

– Ebben biztonságban leszel – nézett az anyjára, mire az bólintott és bemászott a ládába. A leány megvárta, amíg az anyja elhelyezkedik, és lezárta a tetőt. Éppen idejében, mert abban a pillanatban, hogy kihúzta a zárból a kulcsot, kivágódott az ajtó, és – mint a forgószél – az Oni csörtetett be a szobába. Először megtorpant, azután gyanakodva szimatolni kezdett.

– Valaki járt itt! – morogta. – Emberszagot érzek!

– Hát persze hogy azt érzel – felelte a leány. – Az én szagomat! Hiszen én ember vagyok!

– Dehogyis, te ostoba asszony! – csattant fel az Oni. – Tudod, te jól, hogy nem rád gondolok! Egy idegen szagát érzem!

– Akkor tévedsz – mondta a lány, nyugalmat színlelve. – Hogy is juthatna be ide bárki idegen? Hogy kelhetne át az Abakusz-hídon? Hogy játszhatná ki a kutyáid éberségét? Hidd el, senki más nincs itt, csak te meg én!

– Hazudsz! – mordult fel az Oni dühösen, és elindult a kertbe, hogy bizonyosságot szerezzen. Mert a kert közepén egy varázslatos növény állt. Egy fa, amely mindig annyi virágot hozott, ahányan a kastélyban voltak. És most három virág virított rajta. Az Oni visszarohant a házba.

– Te rejtegetsz valakit! – tajtékzott. – A fa azt mutatja, van itt még valaki rajtunk kívül! Mondd meg, hogy kit bújtatsz, vagy megöllek.

Kinyújtotta a karját, hogy nyakon ragadja a lányt, de akkor annak mentőötlete támadt: – Nem bújtatok senkit! – nézett rezzenéstelen arccal a démon szemébe. – De tudom, miért van eggyel több virág a fádon! Az a gyermekünké, akit a szívem alatt hordok!

Az Oni karja lehanyatlott.

– Mit mondasz, asszony? Hogy apa leszek? – kiáltott fel eszelős örömmel, majd fülsiketítő kurjongatásba fogott:

– Elő a szakét5, hozzátok a dobokat és a fuvolákat! Mulassunk mind! Rajta hát! – kiabálta, és hordószám öntötte le a szakét iszonyú torkán, hogy aztán végigtáncoljon, dülöngéljen a kerten, és jaj volt annak, aki közben az útjába akadt! Tombolt fékeveszetten, a két kutyája farkát behúzva, nyüszítve próbált kitérni előle, de felkapta őket, és először az egyiknek, aztán a másiknak tekerte ki a nyakát. Akkorra már a szolgái is összeszaladtak, és hamarosan mindannyian úgy lerészegedtek, hogy nem tudtak megállni a lábukon. A szolgák leheveredtek a kertben, az Oni meg valahogy visszatántorgott a kastélyba, megállt az ajtóban és óbégatni kezdett:

– Feleség! Feleség! Aludni akarok! Gyere, segíts oda a faládámhoz!

A fiatal nő a ládához támogatta a démont, és mihelyt az lefeküdt, a láda mind a hét fedelét rázárta. Aztán a kőládához szaladt, és kiengedte az anyját.

– Anyám – suttogta. – Most kell megszöknünk, amíg mind alszanak!

Az anyja bólintott, és a két nő már rohant is az istállóhoz – végig az alvó szolgák mellett, el a döglött kutyák között. Úgy gondolták, hogy a démon valamelyik batárján szöknek meg. De ahogy ott álltak, azon töprengve, hogy az ezer vagy a tízezer mérföldes kocsival induljanak-e, megjelent az apáca.

– Hagyjátok a kocsikat! Ne a szárazföldön, hanem a vízen meneküljetek! – mondta.

Az anya és a lánya megfogadták a tanácsot; otthagyták a kocsikat, és futottak lélekszakadva a folyópartra. Ott beugrottak az Oni csónakjába, és fürgén evezni kezdtek.

Ezalatt a démon magához tért a faláda mélyén. Érezte a torkát kaparó szárazságot.

– Feleség! Szomjas vagyok! Hozz vizet! – bömbölt, de nem jött se az asszony, se válasz. Az Oni még elbődült néhányszor, de hogy semmi nem történt, irtózatos haragra gerjedt. Csapkodott, ütött, rúgott és ripityomra törte a faláda mind a hét fedelét. Akkor előbújt, és újra csak veszett óbégatásba fogott. Hívta a szolgákat, hogy jöjjenek, de nyomban!

– Megszökött az átkozott! Biztosan megszökött! Fogjátok el! – kiabálta, és rohant a kocsiszínbe. Amikor meglátta. hogy mind a két kocsi ott van, egyből tudta, hogy a felesége csakis a vízen menekülhetett el. Futott hát a folyópartra, a szolgák meg utána. És valóban, a két nő a kis csónakban még ott hányódott a vízen, küzdve az áramlatokkal. Már-már elérték a túlpartot. Az Oni felbődült:

– Szárítsátok ki a folyót! Igyátok ki a vizét az utolsó cseppig!

Nekiveselkedtek mind – a démon meg a szolgák –, és mohón nyelték a vizet. A folyó apadni kezdett, és a két nő hiába evezett, minden megmaradt erejüket összeszedve, egyre közelebb és közelebb sodródtak a veszedelmes partszakaszhoz. Az Oni már szinte csak karnyújtásnyira volt. Anya és lánya úgy érezte, hogy számukra eljött a vég, de akkor a csónakban újra megjelent az apáca.

– Húzzátok fel a ruhátokat, de nyakig ám! Fedjétek fel a pőre magatokat, minden takargatás nélkül!

Azzal az apáca maga is megragadta a kimonója6 szegélyét, és magasra emelte, a két nő meg nyomban követte a példát. De erre a látványra nem voltak felkészülve, sem az Oni, sem a szolgái. A hasukat fogva, kacagva hemperegtek a folyóparton, és sehogy sem tudták abbahagyni. Ám ahogy a testüket rázta a nevetés, az összes víz, amit lenyeltek, kibukott belőlük, vissza egyenesen a folyómederbe. Az áramlat szelíden felkapta a kis csónakot, és a túlpartra penderítette. Amint a három asszony kilépett a csónakból, anya és lánya hálásan fordultak az apáca felé, aki már annyiszor segített nekik, és lám, most is megmentette az életüket. De akkor az apáca így szólt:

– Én vagyok az a kopott kis kőpagoda a réten. Azzal tehetnétek a legboldogabbá, ha minden évben állítanátok egy új kőpagodát a közelemben. Így én sem lennék egyedül.

Ahogy ezt kimondta, eltűnt. A két nő pedig együtt tért vissza a faluba. Soha nem feledték – hogy is felejthették volna – az apáca segítségét. És ahogy telnek az évek, egyre több kis kőpagoda épül a mezőn. Aki arra jár és látja őket, megérzi a nők erejét. Mi pedig tudjuk, hogy az apáca nem lesz magányos soha többé.

Tükör – Az anyához

Szerető szívű …………. !

(neved)

Kedvesem, a te utad emberfeletti volt. Elszántan küzdöttél és veszélyes próbákat álltál ki, hogy megmentsd a lányod, aki nem más, mint a lelked egyik szegletébe, a múltba bezárt nőiséged. Tetted minden lányt felszabadít az elnyomó uralom alól. Bátor példamutatásoddal reményt adtál a nőknek, hogy élhetünk együtt, egymást támogatva, szabadon.

Ugye tudod, milyen különleges utat jártál be? Elmentél az Oni démonok világába és a lányoddal tértél onnan vissza. Sokat kockáztattál, mert úgy érezted, nem tehetsz mást. A világod darabjaira hullott, amikor elrabolták a szemed fényét, a jövődet. De a szívedben érzett feltétel nélküli szeretet nem hagyott nyugodni. Erősebb volt minden félelemnél, minden szorongásnál. A veszteség érzése indított útnak, és lehetőséget adott arra, hogy egyre inkább felfedezd a saját erődet. Hiába óvott mindenki a démonoktól. A félelem nem tartott vissza, mert már akkor is az elszántság tüze égett a szemedben.

Látom, ahogy megtanultál bízni a nem várt segítségben – a bölcs asszony útmutatásában, a természetfeletti jelekben. Már tudod, hogy a spirituális útmutatás akkor érkezik, amikor a legnagyobb szükség van rá. Az utad során szembe kellett nézned a bizonytalansággal. A híd, amelyen áthaladtál, nem csak egy fizikai akadály volt. Óvatosságot és hitet követelt tőled. Hiszen minden lépésed azt mutatta, hogy bízol magadban és a célod szentségében. Nem bizonytalanodtál el, nem vesztetted el a lelki egyensúlyodat. Megmutattad, hogy képes vagy finoman és bölcsen navigálni az élet kihívásai között.

Majd nyugodtan és csendben figyeltél. Megvártad, amíg a lelked belső ragadozói megpihennek. Bemerészkedtél a démon kastélyába és fogyasztottál az ottani táplálékból. Részesültél az erejéből. A démon ekkor igazán hangossá vált: az aggodalmaid, a kétségeid, a félelemeid mind megrohantak. Te azonban nem ijedtél meg. Erős és bölcs maradtál. Amikor körülötted szaglászott a démon, kegyetlenül fenyegetett, te mozdulatlan és éber maradtál a biztonságot adó kőláda védelmében, azaz a belső középpontodban. Tántoríthatatlanul és kimozdíthatatlanul. Beavatást nyertél a mélységek erejébe, kiálltad a fenyegetések próbáját és nőiségedben teljessé váltál.

A lány, az anya és a bölcs asszony ereje harmóniában irányítja az életed. Látom az arcodon azt a derűs mosolyt, amelyet csak azok értenek igazán, akik emberfeletti tettet hajtottak végre. Te már tudod, hogy a legnagyobb veszély nem mindig erővel hárítható el. A leleményes, merész és meglepő tetteken a legádázabb démonok is meghökkennek és eszüket vesztve nevetnek, mert el kell ismerniük a női test életet adó és életet tápláló hatalmát. Ezzel az erővel még ők sem rendelkeznek.

Kedvesem, ahogy most itt állsz előttem, látom benned azt az anyát, azt a nőt, aki védi az életet, és aki megváltoztatta a világát. Az erőd nem abból fakad, hogy nem félsz, hanem abból, hogy a félelem ellenére is cselekszel. Megszabadulva a démonaid fogságából, a női összetartás erejét hirdeted. Szemedben csillog a belső lánygyermek üdesége és az érett nő bölcsessége. Átléptél a félelmek sötét fellegén, megmásztad a kihívásokkal teli hegyeket, és a szeretet tántoríthatatlan erejével visszahoztad a fényt az árnyék fogságából.

Tükör – A leányhoz

Nemes szívű … …….!

(neved)

Kérlek, jól nézd meg a tükörképed, mert mindazt a nemes szépséget megmutatom neked, amelyről a különleges utad során bizonyosságot tettél. Milyen rémült voltál, amikor ártatlan gyermeki létedből hirtelen elragadott egy sötét erő. Biztonságos, kiszámítható világod egy pillanat alatt félelmetessé vált. Elvesztetted a tájékozódásod, nem tudtad, mi vár rád, és hogyan szabadulj.

Emlékszel, mit éreztél, amikor beléptél a démon birodalmába? A félelmeid, az árnyékod, a kiszámíthatatlanság foglya lettél. Távol mindentől, ami korábban biztonságot adott. Bölcsen nem ellenkeztél, nem küzdöttél a nálad látszólag nagyobb erő ellen. Ugyanakkor soha nem adtad fel önmagad. Megtanultál alkalmazkodni, túléltél, és erőt gyűjtöttél még egy ilyen rettenetes helyzetben is. A szövőszéken mindennap foglalatoskodtál az életed fonalával, tovább szőtted a lehetőségek szőttesét. Micsoda türelem kellett hozzá! Együttműködést színlelve kiismerted a démon szokásait.

Tudtad, hogy fizikai erővel nem győzhetsz a nyers erőszak felett. Valami másra volt szükséged. A kedvességed és a leleményességed még a démoni erőnél is hatalmasabbá tett téged. Tudtad, mikor kell várni, mikor kell figyelni. Nem hagytad el magad, és nem estél apátiába. Gondoskodtál önmagadról és tápláltad magad. Szorult helyzetedben is megtaláltad a lehetőségeidet. A démon uralkodni akart feletted. Őt nem érdekelte a jólléted, és elvette a szabadságodat. A tulajdonának tekintett. Azt hitte, hogy ebben áll a hatalma. És pont ez az elvakultság az, amit ellene fordítottál a legnagyobb leleményességgel. Elhitetted vele, hogy ő uralkodhat majd a gyermeked, a jövőd, a kreativitásod felett. Hatalmi mámorában elvesztette józan ítélőképességét és elhallgattatta az ösztönös megérzéseit. Látod, még a legfélelmetesebb erő is kijátszható, ha a szíved és az elméd összhangban van!