S.T. ABBY

Sidetracked

Eltérítve

A mű eredeti címe: Sidetracked (Mindf*uck #2)

Fordította: Lukács Andrea

Copyright © 2016, S.T. Abby

The moral rights of the author have been asserted

Hungarian translation © Lukács Andrea, 2025

Hungarian edition © Művelt Nép Könyvkiadó, 2025

ISBN 9789635806249

Az e-book formátumot előállította:

www.bookandwalk.hu

Ez a könyv azoknak szól, akik elvesztették a hangjukat. Azoknak, akik azt kívánják, bárcsak olyanok lennének, mint Lana Myers.

Azoknak, akikről az emberek még mindig suttognak.

Azoknak, akik minden áldott nap küzdenek, hogy
felejteni tudjanak. Nem vagytok egyedül.

Tim Hoover

Chuck Cosby

Nathan Malone

Jeremy Hoyt

Ben Harris

Tyler Shane

Lawrence Martin

Egy senki a sikátorban

Közeledik…

1. fejezet

„Tudni, hogy amit tudunk, azt tudjuk, ám amit nem
tudunk, azt nem tudjuk; ez az igazi tudás.”

Konfuciusz

LANA

Anyám Konfuciuszhoz fordult, valahányszor motivációs szavakra volt szüksége. Apám pedig Einsteint idézte, amikor minden összedőlt körülötte.

Most viszont egyik halott bölcs sem segít rajtam. Sem a szüleim a bölcs szavaikkal.

Igazság szerint valószínűleg sosem tetszett volna nekik az, hogy ellopom egy másik lány személyazonosságát, a saját magaménak tekintem az örökségét, és arra használom, hogy bosszút álljak azokon, akik egy életre megsebeztek.

Öt perccel ezelőtt a világ teljesen jó volt… vagyis nekem teljesen jó.

Aztán megjelent Hadley a küszöbömön. Nem lett volna szabad kinyitnom neki az ajtót.

– Hadley Grace vagyok.

A neve furcsán ismerősen hangzik, de nem tudom, honnan.

– Oké. – Megvonom a vállam, így tudatom vele, hogy ez a név nem jelent nekem semmit.

– Logan Bennett a főnököm.

Ez… meglep.

– Nem Washingtonban kellene lennie? Hallottam, hogy a Mumus újabb áldozatot szedett.

Meglepődés villan a tekintetében, előkapja a telefonját a zsebéből, és káromkodik egyet, amikor elolvas rajta egy üzenetet.

– Akkor gyors leszek – mondja, és felemel egy mappát.

A kezembe nyomja, nekem pedig megugrik a pulzusom, amikor kinyitom, és a legszörnyűbb félelmemet látom megvalósulni.

– Igazság szerint csak gyorsan feleljen nekem! – szólal meg színtelen hangon. – Mi a fenéért lopta el egy halott lány személyazonosságát?

Legalább ezer forgatókönyv fordul meg a fejemben, arra gondolok, vajon mennyit tud. Abban viszont teljesen biztos vagyok, hogy a belső riadalom nem látszik az arcomon. Én vagyok a higgadtság megtestesítője. Felkészültem erre a pillanatra, csak arra nem, hogy ilyen sokat derít ki valaki, ráadásul egy Loganhez ennyire közel álló személy.

– Minden barátja barátnőjének ilyen alaposan utánanéz, vagy én különleges vagyok? – kérdezem az előttem álló lánytól, a hangom hűvös és távolságtartó.

– Tényleg ezt akarja játszani? Hát jó. Akkor felhívom Logant. Elmondom neki, hogy egy hazug dög a bolondját járatja vele.

– Hívja csak egész nyugodtan! Ami pedig azt illeti, hogy elloptam egy halott lány személyazonosságát, ez hamis vád. De csak egész nyugodtan hívja fel, és legyen maga az őrült, féltékeny nő!

Elkezdem bezárni az ajtót, de beteszi a lábát a küszöbön, így megakadályozza, hogy becsukjam.

Megfogtam.

Lassan újra kinyitom, és felvonom a szemöldököm.

– Tíz évvel ezelőtt Kennedy Carlyle autóbalesetet szenvedett, mert totál be volt lőve. A sérüléseit végzetesnek ítélték, csodával határos módon mégis életben maradt. Vajon hogy sikerült ezt véghez vinnie?

Szándékosan úgy beszél Kennedyről, mintha ő egy másik ember lenne, nem én. Megpróbál rávenni, hogy elszóljam magam.

– Tíz évvel ezelőtt valóban más ember voltam. Törvényesen megváltoztattam a nevem, abbahagytam a drogozást, és komoly elhatározásra jutottam az életemről. Akkor egy tizenhat éves gyerek voltam, és ok nélkül dühös a világra. Azóta új a nevem, új életet kezdtem, új döntéseket hoztam, és egészségesebb a gondolkodásom. Tényleg csoda volt, hogy túléltem, és ezt azóta sem tekintem magától értetődőnek.

Ezt a szöveget gyakoroltam be, ezzel készültem fel arra a napra, amikor valaki kideríti ezt.

Hadley gúnyosan felhorkan.

– Még csak nem is hasonlít rá! Lefuttattam egy arcfelismerő szoftvert. Semmilyen egyezést nem
talált.

Oké, amikor ezt begyakoroltam, nem gondoltam, hogy egyszer majd az FBI-jal szemben kell megvédenem magam.

– Esetleg az orvosi kartonjaimat is látta, miközben behatolt a magánszférámba, és ezzel megszegte a törvényt?

– Nem szegtem meg semmilyen törvényt, és nem hackeltem meg az orvosi kartonjait.

– Mégis tudja, hogy életveszélyes sérüléseket szenvedtem a balesetben, és meg kellett volna halnom. – Fordítottam a kockán, ezúttal őt kényszerítve arra, hogy bevallja a hazugságát.

Résnyire összehúzza a szemét, én pedig felhúzom a pólómat, és ezzel meglepem.

Megpillantja a recés sebhelyeket. És a hátamon lévőket még nem is látta. Logan nem hozta szóba őket, mert már attól is lefagytam, hogy észrevette a felsőtestemen lévő két, hosszú, különösen csúnya forradást.

– Igaza van. Csak egy hajszálon múlt, hogy túléltem. – Az is segít, hogy Kennedy hozzám hasonlóan borzalmas sérüléseket szenvedett. – Itt a bizonyíték, de lemoshatom az arcomról is a sminket, hogy megmutassam az ott lévő halvány hegeket. Szerencsém volt. Tíz archelyreállító műtétet végzett el rajtam egy átkozottul jó plasztikai sebész, és ezzel új arcot adott nekem, hogy ne legyek olyan visszataszító, mint ez a két sebhely.

Hadley kissé meghátrál, összeszorítja az ajkát.
Az arcfelismerő programban a szem sohasem hazudik.

Hacsak az embernek annyira össze nem roncsolódik az arca, hogy kilencven százalékát fémlemezek tartják egyben. Most viszont már egyeznie kell. Jake régen kicserélte a két képet, ezért Hadley most bizonyára csak blöfföl.

– Az arcom sérült meg a legsúlyosabban. Láthatja az orvosi jelentéseimben. Annyira összeroncsolódott, hogy gyakorlatilag újjá kellett építeni. Szóval igen, csak egy hajszálon múlt, hogy életben maradtam. Egész nyugodtan beleáshatja magát a plasztikai műtéteim aktáiba is. A sebész neve dr. Calvin Morose. Biztosra veszem, hogy miután végzett, bocsánatot fog kérni Logantől.

Ismét be akarom csapni az ajtót, de Hadley megint odateszi a lábát. Ezúttal villámokat szór a szemem, amikor ismét kinyitom, próbálok inkább sértődöttnek tűnni, mint halálra rémültnek.

– Kennedy Carlyle csak bukdácsolt a középiskolában. Aztán a balesete után hirtelen fordít egyet az életén, szép eredménnyel leérettségizik, és még egyetemre is megy? Ráadásul most olyan jól profilozza a sorozatgyilkosokat, mint egy képzett FBI-szakember?

Aha, szóval ez mind a miatt az átkozott Mumus miatt van? Most már tényleg meg akarom ölni azt a gazembert.

– Én csak rámutattam, hogy a fickó úgy takarít, mintha ez lenne a foglalkozása. Ez aligha profilozás. A gazdag gyerekek több időt töltenek a szolgálókkal, mint a szüleikkel.

– Azt mondta Logannek, hogy az apja egy takarító barátja volt – mondja, és úgy vigyorog, mintha újabb hazugságon kapott volna.

Mégis milyen közel állnak ezek egymáshoz? Mi a francért akar ennyire valami mocskot előásni az életemből? Meg kell ölnöm őt is?

Nem. Nem. Őt nem ölhetem meg. Csak akkor, ha erőszaktevő.

Van arra valami esély, hogy embereket erőszakol?

Végignézek a karcsú termetén, az apró alakján, és gondolkodóba esem. Elvégre a külső megtévesztő lehet, erre én vagyok a legjobb bizonyíték. Lehet, hogy ez rá is igaz.

Na, most már hivatalosan is megőrültem.

– Apám nagyon sok takarítóval volt jó barátságban. Komornyiknak nevezte őket. Elnézést, nem akartam elmondani a barátomnak, hogy egy elkényeztetett, gazdag kölyök vagyok egy kiváltságos családból, aki túl sok rosszat csinált, mielőtt majdnem meghalt.
Az a baleset magamhoz térített. Ami pedig azt illeti, hogy miért titkoltam el Logan elől… még csak most kezdtünk járni. Nem a legjobb kezdet egy kapcsolatban, ha azonnal rázúdítom a múltamat. Ahogyan a beteges, féltékeny őrültet játszani sem, és mélyre ásni a barátnője múltjában. Nem ez a legjobb módja annak, hogy ellopja tőlem. Most pedig tisztelettel megkérem, húzzon innen a francba!

– És ha ezt megmutatom Logannek? – fenyegetőzik.

– Akkor szerintem megmutatom neki a sok plasztikai műtét zárójelentését, és minden más beavatkozásét is, amit elvégeztek rajtam. Ezután szakítok vele, ha nála is azt érzem, hogy ugyanúgy megsértett, mint maga.

Az orrára csapom az ajtót, és próbálok nem tudomást venni a reszkető kezemről, amikor nekidőlök belülről az ajtónak. A rohadt életbe!

A múltam sziklaszilárd. Jake gondoskodott róla. Kennedy Carlyle orvosi jelentéseit mind hozzáigazította a sérüléseimhez. A sebhelyeket. A sebeket.
A vércsoportot. Még a kibaszott DNS-ét is. Minden apró részletre gondolt.

Én vagyok Kennedy Carlyle.

Jobban mondva, Lana Myers.

Victoria Evans és Kennedy meghalt, Lana pedig megszületett.

Az a csoda, hogy nem alakult ki nálam identitáskrízis.

Kezembe veszem a telefonom, és bekapcsolom, majd rögtön Jake-et hívom.

– Mi a franc? – förmed rám. – Miért tetted le és kapcsoltad ki a telefonodat?!

– Deríts ki minden sötét titkot egy Hadley Grace nevű nőről!

– Micsoda? Miért?

Nagy levegőt veszek, és megkeményítem magam, hogy elviseljem a mindjárt bekövetkező kirohanását:

– Mert kezd problémát jelenteni.

2. fejezet

„A felsőbbrendű ember tisztában van az igazsággal,
az alacsonyabb rendű ember az előnnyel.”

Konfuciusz

LOGAN

– Hol a picsában van Hadley? Már itt kellene lennie és vezetnie a törvényszéki vizsgálatot – csattanok fel, majd Elise-re pillantok.

– Már többször hívtam. Küldött egy üzenetet, hogy már elindult.

Fáradtan beletúrok a hajamba, amikor végre visszahúzzák a szegény nő holttestét a szobába.

A gazember itt van.

És gúnyolódik velem.

Üzenetet hagyott nekem.

Egy nő holttestére írta a nevem, mintha azt akarná ezzel mondani, hogy az én hibám, amiért itt van.

– Öt háztömb sugarú körben minden térfigyelő kamera felvételét meg akarom kapni. Tudni akarom, hogy honnan jött és hová ment! – mordulok Elise-re, ő pedig bólint, és már szalad, hogy megtegye, amit kértem.

Még sosem voltam ennyire dühös. Az elmúlt hét év alatt, amióta az FBI-nál dolgozom, sosem szólítottak meg személyesen. Még sosem ment olyan messzire egyetlen sorozatgyilkos sem, hogy személyes üzenetet véssen nekem egy nő testére.

Összeszorul a gyomrom a dühtől, amikor átsétálok a tömegen. Meg fogom találni.

Lanának igaza volt. Több figyelmet akar. A nők iránti megszállottsága mostanra átalakult, és innentől kezdve engem gúnyol a gyilkosságokkal.

Távol kell tartanom magam Lanától, amíg le nem zárjuk ezt az ügyet. Csak akkor lesz biztonságban, ha ez a gazember már rács mögött ül. Egy szexuális szadista nem személyesen engem akar majd elkapni, hanem azt a nőt, aki fontos nekem. Ezt persze Lanának nem mondtam el. Mert sosem gondoltam volna, hogy a gyilkos ilyen figyelmet követel magának.

Lana hamarabb megjósolta, hogy ez lesz, mint én. A fickó mostanáig nem adta jelét, hogy ilyen figyelemre vágyna.

Minden híradóban ott van a neve és az arca, és ahelyett, hogy meghúzná magát, majdhogynem a küszöbömre tett egy holttestet.

Donny ugyanolyan dühösnek tűnik, mint én, amikor elindul felém. Mindannyiunkat nyomaszt ez az ügy, és mindenki hajlamos ránk mutogatni, mintha mi alkottuk volna meg ezt a szörnyeteget.

– Narcisztikus személyiséget fejlesztett ki magában, ami ellentétben áll a szexuális szadista…

– Most kaptunk egy bejelentést – mondja Lisa Donny szavába vágva. – Fél órával ezelőtt a belvárosban látták Gerald Plemmonst.

Én már ülök is be a kocsiba. Lisa és Donny csatlakozik hozzám, így indulunk el a legújabb nyom után.

– Felhívott az igazgató, és közölte, hogy engedélyezi a gyilkos lelövését – tudatom mindkettőjükkel.

Ezúttal nincs ellenemre ez a parancs.

– Szerinted? – szólal meg Lisa az utasülésről. – Ez a fickó éppen most fordította személyes irányba az ügyet. Ő egy szexuális szadista, aki narcisztikus tulajdonságokat mutat, én pedig az exed vagyok. Azt hiszem, nem ártana, ha valaki mellettem lenne, hogy megvédjen.

– Nem rád fog figyelni – mondja Donny a hátsó ülésről. – Hanem Lanára.

Erősebben markolom a kormányt, mert Donny épp most fogalmazta meg a korábbi félelmemet.

– Ki az a Lana? – kérdezi Lisa értetlenül.

– Küldök járőrkocsit a házához, amíg ez véget nem ér. De ne feltételezzük, hogy csakis rám koncentrál! Akár az egész csapatot is kiszemelhette magának.

– Nekem már évek óta nincs senkim, csak a kezem – jelenti ki Donny.

– Ki az a Lana? – kérdezi újra Lisa.

– Elise, Lisa és Hadley a csapat női tagjai. Az ő otthonukhoz is járőrt kell küldenünk – töprengek, és még mindig nem válaszolok Lisának, aki ingerülten kifújja a levegőt.

Habozás nélkül kirendelem a védelmet, miközben a nyomot követjük.

Bár alighanem azzal sem megyünk sokra. Ez a fickó túl okos ahhoz, hogy hosszú ideig egy helyben maradjon.

Tudja, hogy közeledem hozzá.

3. fejezet

„Az élet valójában egyszerű, csak mi ragaszkodunk ahhoz, hogy bonyolulttá tegyük.”

Konfuciusz

LANA

Két zsaru ül odakint a házam előtt, engem őriznek és vigyáznak rám, hogy a Mumus ne kapjon el. Igen, én is hallom, milyen nevetségesen hangzik.

Van egy titkos szobám tele információval és a megfigyelési kamerák képeivel a következő áldozataimról. Most is ebben a titkos szobában vagyok, miközben két fickó a kocsijában ül, és lerí róluk, hogy zsaruk.

Képesek ezek egyáltalán elrejtőzni?

Ráadásul le van húzva az ablakuk. Nem láttak még egyetlen horrorfilmet sem? A lehúzott ablak egyenlő az elvágott torokkal.

A saját megfigyelőkameráimon keresztül nézem őket a gyilkosszobámból, mivel ebben a helyiségben nincsenek ablakok. A kamerák csak a ház külsejére látnak rá, ma tettem fel őket azért, hogy szemmel tarthassam a zsarukat.

Logan feldühít, mert nem hallgat az okos szóra. Nem akarok zsarukat látni itt. A zsaruk gátolják a terveimet. Na persze ezt nem mondhatom el neki. Minden erejével próbál a biztonságomról gondoskodni, én pedig minden erőmmel szét akarok szabdalni egy sorozatgyilkost, akit talán nem riasztanak el az odakint ülő egyenruhások.

Közben az Anthonyt figyelő monitoromra is rápillantok. Ő lesz a következő áldozatom. Eddig csak két kamerát tudtam felszerelni nála. Miatta közelebb megyek a szülővárosomhoz. Közeledik az idő, amikor fel kell gyorsítanom. Ráadásul muszáj lesz kreatívabbnak lennem, ha akkor is folytatom a kínzásokat, amikor odaérek abba a beteg, elfajzott városba. Az FBI a nyomomban lesz.

A barátom pedig rendőröket állított a házam elé. Az otthonom elé, ahol az összes eszközöm van, amit a gyilkossághoz használnom kell. A zsaruk követnek, amikor elmegyek a boltba tejet venni. Magától értetődő, hogy akkor nem jöhetnek utánam és őrizhetik napokig a gyilkosság helyszínét, amikor embereket kínzok.

Nyavalyás Mumus!

Bárcsak kasztrálhatnám! Bárcsak valódi igazságot szolgáltathatnék azoknak, akiket bántott! De sajnos úgy kell intéznem, hogy szerencsés véletlennek tűnjön.

Felsóhajtok, kimegyek a titkos szobámból, visszahúzom a helyére az üres könyvespolcot, hogy eltakarja a rejtett ajtót. Ezután kulcsra zárom a külső helyiséget, így elrejtem a szobában lévő titkos szobát.

Ez most így elég izgalmas. De ez történik, ha egy sorozatgyilkos egy FBI-profilozóval jár, aki sorozatgyilkosokat üldöz.

Az egyszerű életem egy csapásra nagyon bonyolulttá vált.

Körülbelül fél óra múlva megpillantok egy ismerős terepjárót, miközben lefékez a ház előtt. Elvigyorodom, amikor Logan száll ki belőle, és vált néhány szót a házhoz közelebbi zsaruval. Az viszont nem tetszik, hogy egy férfi és egy nő is van vele. Mert ez azt jelenti, hogy nem marad itt.

Kimegyek a bejárati ajtón, szemügyre veszem a két idegent, végigmérem őket. A fickó őszintén mosolyog rám, még diszkréten integet is, ami sokkal kevésbé kínos, mint ahogy én integettem Logannek egyszer.

A nő azonban szemmel láthatóan nem örül annak, amit lát. De legalább most van rajtam nadrág. Úgy döntöttem, hogy amíg nem fogják el a Mumust, okosabb inkább itthon is nadrágot hordanom.

Ezek szerint a csapat minden női tagjának baja van velem? Ő a második, akivel találkoztam, és ő is a homlokát ráncolva néz rám. Nem tudják ezek a nők, hogy milyen veszélyes felbosszantani egy magasan képzett gyilkost?

Elfordítom róla a tekintetem, és inkább Logant nézem, ahogy komor arccal sétál felém. A szolgálat közben viselt egyszerű, fekete öltönye mellett a haja még szőkébbnek tűnik.

Amint ideér hozzám, beletúr a hajamba, és meglep, mert szenvedélyesen megcsókol. Egy pillanat alatt elfelejtem az udvaron álló nézőközönséget, és viszonzom a csókját. Hozzásimulok, miközben végigsimít a hátamon, és magához húz.

Csak akkor hagyja abba a csókot, amikor hangos füttyszó harsan a levegőben. Az a férfi füttyentett, akivel érkezett, elneveti magát, aztán újra füttyent, és elindul felénk.

Logan felsóhajt.

– Bemehetünk? – kérdezi.

Én csak bólintok, mire összekulcsolja az ujjainkat, aztán a füttyös és a bámuló szuka belép az otthonomba, és becsukja maga mögött az ajtót. A nő körülnéz, mintha próbálna valamit megtudni rólam a minimalista berendezés alapján.

– Olyan rohadtul sajnálom! – súgja Logan a homlokomra, amikor odanyomja az ajkát.

– Szerintem minden rendben lesz, Logan. Túlzás és elég bosszantó az a két rendőr odakint. Még csak el sem rejtőznek, közvetlenül a házam előtt állnak, vagyis nem sok hasznuk van.

– A Mumus kerülni fogja a rendvédelem embereit – szólal meg az ismeretlen férfi. – Jelenleg szabadon és akadály nélkül akar dolgozni. Nem teheti kockára, hogy elkapják. Nem tudhatja, hogy van-e idebent is rendőr, vagy sem.

– Éppen ezért jöttem – veszi át a szót Logan, és grimaszolva néz rám.

– Nem! – vágom rá kategorikusan. – Nem akarok senkit a házamban látni! Hacsak nem te jelentkezel önként.

– Mutasson némi hálát! – csipog bele a nő, mire Logan dühösen pillant rá. – Ezek a zsaruk azért vannak itt, hogy megvédjék. Az még nagyobb biztonságot nyújtana, ha valaki a szomszédos szobában tartózkodna, ezért a rendőrök mindent elkövetnek, hogy ezt biztosíthassák.

Komolyan nem kedvelem ezt a nőt. Megvághatom? Csak egy kicsit?

– Lisa, menj ki és ülj be a kocsiba, ha nem tudod befogni a szád! – szól rá Logan olyan éles hangon, amilyet még sosem hallottam tőle.

A nő komoran néz rá, én pedig lassan összerakom a képet. Keserűség. Rengeteg keserűség sugárzik a nő tekintetéből.

Nem nehéz felismerni egy elhagyott szeretőt.

Logan úgy beszél vele, mint egy bosszantó exbarátnővel, nem pedig úgy, mint egy átlagos munkatárssal.

Most már tényleg nem tetszik ez a helyzet.

És lehet, hogy valóban megvágom. Nem is csak egy kicsit.

Csalódottan látom, hogy nem megy el, hanem leül egy székre. Logan megfogja a kezem, és a folyosón a hálószobámba húz. Mihelyt becsukódik mögöttünk az ajtó, szembefordulok vele, próbálok nem úgy viselkedni, mint egy féltékeny, őrült tyúk.