Fordította

Szepes András

© Vincent Ho, 2020

A fordítás az alábbi kiadás alapján készült:
Dr Vincent Ho: The Healthy Baby Gut Guide: Prevent allergies, build immunity and develop good gut health from day one, Greystone Books, Vancouver, 2021

Hungarian translation © Szepes András, 2025

A kötetet tervezte: Karcagi Klára

A borítón felhasznált kép forrása: AdobeStock/New Africa

Jogi nyilatkozat

A könyv tartalma csupán tájékoztató jellegű. Az olvasó tisztában van azzal, hogy az itt szereplő információk nem helyettesítik az orvosi szaktanácsadást, és nem használhatók semmilyen betegség, kórkép, illetve egészségi állapot kezelésére, gyógyítására vagy megelőzésére. Teljes körű orvosi hozzájárulás szükséges a felsorolt változtatások mindegyikének végrehajtásához. A könyv szerzője és kiadója nem vállal felelősséget a terhekért, veszteségekért vagy károkért, amelyek – akár csak vélelmezetten is – közvetlenül vagy közvetett módon a könyvben szereplő javaslatok alkalmazásából vagy értelmezéséből következnek.

TARTALOM

Bevezetés

1. Az allergiák tudományos háttere

2. Az allergiák és a bélrendszer

3. Várandósság

4. Szülés

5. Étrend és cumihasználat

6. Gyakori allergiák

7. Ételallergiák

8. Egyéb allergiák

9. Kilenchetes étkezési terv csecsemők számára

10. Mindent a „biotikumokról”

11. Környezeti tényezők

12. Kezelési módok a jövőben

Nos, mire várunk hát?

Gyakori kifejezések

Köszönetnyilvánítás

Név- és tárgymutató

BEVEZETÉS

A TÖRTÉNETEM

Egy szombat délután feleségem, valamint tágabb családunk társaságában éppen egy kínai „jum csá” étteremben voltunk, ahol teát és kisebb falatokat szolgálnak fel. Természetesen velünk volt hat hónapos Olivia lányunk is. Már befaltuk az összes gombócot, és következhetett a desszert. Az étterem csemegeként tojásos tortácskákat kínált, mi pedig adtunk belőle egy falatot Oliviának. Akkoriban számos szilárd táplálékot megkóstoltattunk már vele, és ez alkalommal sem számítottunk különös fejleményre. Néhány perc elteltével azonban anyósom egy friss kiütést vett észre a gyermek ajkán. Ez a kiütés azután mindenfelé szétterjedt az arcán, ő pedig zihálni kezdett. Látszott rajta, hogy a legkevésbé sincs jól, gyanús volt, hogy fájdalmai is lehetnek. Mindannyian – jómagam, Cindy, a sógorom, a barátnője és mindkét nagyszülő – odarohantunk hozzá. Még a pincérnők is odasereglettek, hogy lássák, mi történik. A nagy hangzavarban egyszer csak meghallottam egy hangot, amely így kiáltott: „Van itt EpiPen®?” Ez a pániktól elfúló hang a sajátom volt.

Képzett szakorvos vagyok, ebben a helyzetben azonban teljesen tehetetlennek éreztem magam. Nem fértem hozzá semmilyen gyógyszerhez vagy eszközhöz, az étteremben pedig nem volt EpiPen®. Néhány rettenetes pillanatig csak meredten bámultam, ahogy a lányom reakciója egyre hevesebb lett. A szívem valósággal zakatolt, miközben végignéztem, amint legszörnyűbb félelmem válik valóra.

Az autóhoz szaladtunk vele, hogy a közeli kórházba vigyük, ám a tünetei szerencsére enyhülni kezdtek. Nem voltak légzési nehézségei, és az arca sem duzzadt fel útközben. Végre a sürgősségi osztályra értünk, ahol az állapotát stabilnak találták, és javasolták, hogy vizsgáltassuk meg egy allergológussal.

Kétségtelenül ez volt eddig életem egyik legmegrázóbb és leggyötrelmesebb eseménye. Az olvasó – mivel éppen ezt a könyvet tartja a kezében – jó eséllyel maga is átélhetett már ilyesmit, amennyiben gyermeke súlyosabb vagy akár enyhe allergiától szenved. De az is előfordulhat, hogy ő maga küzd valamilyen allergiával, és aggódik, hogy a gyermeke szervezetében is kialakulhat. Vagy éppen családalapítást fontolgat, esetleg már várandós is, illetve reményei szerint újabb taggal gyarapodhat a család, és az allergiás tünetek növekvő számának ismeretében azt szeretné tudni, miként csökkentheti a jelenség felbukkanásának valószínűségét születendő gyermekénél. Bármi is legyen a helyzet, orvosként és szülőként egyaránt át tudom érezni a rettegést, szorongást és tehetetlenséget, amelyet az allergia okozta megpróbáltatások gondolata vált ki. Azt mindenesetre kijelenthetem, hogy ezzel a félelmével az olvasó nem marad magára. E könyv megírásával éppen azt tűztem ki célul, hogy a gyakorlati teendőkre vonatkozó információk egész arzenáljával vértezzem fel, amelyek alkalmazása hasznos segítséget nyújt az allergia kialakulásának megelőzésében a várandósság idején, a szüléskor, illetve csecsemő- és kisgyermekkorban. A legújabb tudományos kutatások egészen újszerű módon magyarázzák az allergia és a bélrendszer közötti kapcsolatot, eredményeiket pedig a betegség miatt aggódó összes szülőnek meg kellene ismernie.

MAGAMRÓL

Apám kutatóként dolgozott a Westmead kórház laboratóriumában Sydneyben, és élénken emlékszem arra, amikor gyermekként néhány alkalommal meglátogattam a munkahelyén. Ez a fajta érdeklődés tehát örökletesnek tekinthető a családunkban. Egyszerűen elbűvölt a munkája, és biztos voltam benne, hogy nekem is a nyomdokaiba kell lépnem.

A gimnázium után orvosi tanulmányokba kezdtem az Új-dél-walesi Egyetemen. Továbbra is vonzott a laboratóriumi munka, és lehetőségem nyílt arra, hogy egy nyári kutatási ösztöndíj révén a gyermekrákkutatással foglalkozó intézet, a Children’s Cancer Research Institute falai között dolgozhassak leukémiás sejtekkel. Ebben az időszakban kezdtem el érdeklődni a ráksejtek vizsgálata iránt, és ez a kíváncsiság végigkísért doktori képzésem során, amikor a végbélrák biomarkereit tanulmányoztam.

A Nyugat-Sydney-i Egyetem adjunktusaként egy kutatólaboratóriumot vezetek, amelyben a rákkal kapcsolatos korábbi munkámtól eltérő kutatási területen dolgozunk. Minden alkalommal „a praxisba átültethető célt” tűzünk ki magunk elé, vagyis a laboratóriumban tett felfedezéseket igyekszünk a beteggyógyításban is használható megoldásokra váltani. Tevékenységem homlokterében tehát a gyakorlati alkalmazás áll.

Kutatói munkám mellett gyakorló gasztroenterológusként is dolgozom, és a legkülönfélébb bélrendszeri problémákkal – többek között irritábilisbél-szindrómával, cöliákiával és gyulladásos bélbetegséggel – küzdő betegeket gyógyítok. Azt tapasztalom, hogy a problémák számos páciensemnél egészen hosszú ideje – akár gyermekkoruk óta – fennállnak.

Miért is foglalkoztat a kisgyermekek bélrendszerének szakterülete? Személyes indíttatásom legfőbb hajtóereje két gyermekem: a könyv írásának idején négy és fél éves Olivia, valamint a két és fél esztendős Brandon. Elsődleges számomra, hogy gondoskodjam az egészségükről. Olivia allergiája adja a legfőbb motivációt, hogy felfedjem ennek a betegségnek a kiváltó okait, és rátaláljak a kezelés lehetséges módozataira. Az elmúlt években számtalan órát töltöttem azzal, hogy a kisgyermekek bélrendszere és az allergiák közötti összefüggéseket vizsgáltam, és szenvedélyes elszántsággal igyekszem feltárni a gyermekkori allergiák és a bélműködés rejtélyeit.

A KÖNYVRŐL

Azt tűztem ki célul, hogy feltárjam olvasóim előtt az allergiák tudományos hátterét, valamint azokat a tényezőket, amelyek feltételezésünk szerint az allergiákat okozzák, illetve bemutassam a gyermekkorban jelentkező allergiák kockázatának csökkentésére szolgáló jól alkalmazható stratégiákat. Ez a könyv arra az esetre is javaslattal szolgál, ha a gyermeknél már kialakult egy bizonyos allergia, és a tünetek súlyosbodásának megelőzése a cél. Górcső alá vesszük majd az allergiák és a gyermekek bélrendszere között fennálló kapcsolatot, a bélrendszer fejlődésének folyamatát, az allergia pontos meghatározását éppúgy, mint azt, hogy mivel tesszük a legjobbat a baba egészségéért a várandósság, a szülés és a szoptatás idején. Az élet első ezer napja a fogantatással veszi kezdetét, és kritikus időszaknak számít: szülőként ilyenkor tehetünk a legtöbbet az allergiák megelőzése érdekében. Mindegyik fejezet tartalmaz specifikus, gyakorlati tanácsokat arra vonatkozóan, milyen lehetőségeink vannak ebben a periódusban.

Arról is szó esik majd, hogyan hatnak a higiéniai rendszabályok a gyermekkori allergiákra. Szeretném biztosítani a szülőket arról, hogy a könyvben található tanácsok biztonsággal követhetők még a Covid–19-hez hasonló komoly vírusfertőzésektől terhelt időkben is.

Ami pedig a legfontosabb: megtudhatjuk, miért létfontosságú a baba bélrendszerének egészsége az élete során fenyegető allergiák megelőzése szempontjából, és az is kiderül, miként óvhatjuk és támogathatjuk gyermekünk egészségét.

1. fejezet AZ ALLERGIÁK TUDOMÁNYOS HÁTTERE

MI IS AZ ALLERGIA?

Az allergia a téves azonosítás klasszikus esete. A szervezet egy ártalmatlan idegen anyagot téveszt össze egy ártalmassal, és támadást kezdeményez ellene, pontosan úgy, mintha fenyegetést jelentene. Ezt az egyébként ártalmatlan tényezőt nevezzük allergénnek, amelyre a gyermek allergiás. Az első alkalommal, amikor a gyermek ki van téve egy bizonyos allergénnek, a szervezete antitestet, azaz ellenanyagot, egy bizonyos fehérjét termel, amely elpusztítja a káros anyagokat. Az allergén ellen harcba küldött antitest az IgE. Az allergénnel való első érintkezést követően ezek az IgE antitestek „készenléti állapotba” helyezik a gyermek szervezetét, amely ezután készen áll arra, hogy harcba szálljon az allergénnel való következő találkozás alkalmával. A gyermek immunrendszere ekkortól érzékeny erre az allergénre, és amikor ismét kontaktusba kerül vele, az IgE antitestek rendkívül gyorsan képesek ellene támadást intézni. A folyamat során a hisztaminnak nevezett vegyület szabadul fel: ez okozza az allergiás reakciókat. A hisztamin viszketést, sípoló légzést, szapora pulzust és vérnyomásesést eredményezhet. Az ilyesfajta tünetek kezelésére szedünk „antihisztaminokat”.

AZ ANAFILAXIÁS SOKK

A szervezet által gyors ütemben kibocsátott vegyületek következtében kialakuló súlyos túlérzékenységi reakciót – amely akár életveszélyes is lehet – anafilaxiás sokknak nevezzük. A tünetek perceken vagy akár másodperceken belül is megjelenhetnek, de késleltetett válasz is előfordulhat. Számos korai jel, valamint tünet nem specifikus, és bármely allergiás reakció esetében megjelenik, a késői tünetek észlelésekor azonban sürgősen orvosi segítségre, illetve adrenalinnal töltött autoinjektor, például EpiPen® alkalmazására van szükség.

A felnőttek vagy nagyobb gyermekek számára készült EpiPen® vagy az ötévesnél fiatalabb gyermekek esetében alkalmazható EpiPen® Junior egy adrenalint tartalmazó, toll formájú eszköz. Az epinefrinként is ismert adrenalin – amelyről az eszköz a nevét kapta – a stresszre adott válaszként termelt természetes hormon. Hatását mindannyian megtapasztalhattuk már az „adrenalinlöket” következményeként, amely izgalmas, fenyegető vagy éppen kockázatos helyzetekben ér bennünket.

A felnőtteknek szánt EpiPen® címkéje sárga, míg az EpiPen® Junioré zöld. Hatásukat teljesen azonos módon fejtik ki, mégpedig úgy, hogy egy egyszeri, pontosan kimért adrenalinadagot juttatnak a combizomba. Amikor az adrenalin bejut a szervezetbe, helyreállítja – megemeli – a vérnyomást; biztosítja a vér megfelelő áramlását a létfontosságú szervek felé; ellazítja a légutakat, és ezáltal megkönnyíti a légzést; a szívreceptorok ingerlése által pedig lehetővé teszi a szív számára, hogy gyorsabban verjen. Az adrenalin alkalmazása létfontosságú az anafilaxiás sokk késői fázisának alábbiakban ismertetett tünetei esetén.

Az anafilaxiás sokk fázisai

Jelei és tünetei

Korai

·émelygés

·hányás

·szédülés

·köhögés

·hasmenés

·viszketés

·szorító érzés a mellkasban

·bőrreakciók, például bőrfelszínből kiemelkedő piros duzzanatok (kiütések) és viszketés

Késői

·gyenge és szapora szívverés

·alacsony vérnyomás (hipotenzió)

·a légutak szűkülete

·a nyelv, az arc vagy a torok duzzanata, amely légzési nehézséget eredményezhet

·sípoló légzés

·zavarodottság

·eszméletvesztés

AZ ALLERGIÁS ESETEK SZÁMÁNAK EMELKEDÉSE

Az allergiás megbetegedések száma soha nem tapasztalt mértékben növekszik világszerte a fejlett és fejlődő országokban egyaránt. Az immunológiai kutatással, képzéssel és gyógyítással foglalkozó ausztrál–ázsiai szervezet, az Australasian Society of Clinical Immunology and Allergy (ASCIA) adatai szerint az ausztrál népesség csaknem 20 százaléka szenved valamilyen allergiában. Egészen döbbenetes, de ez azt jelenti, hogy a tünetek majdnem minden ötödik embert érintenek.

Minden kilencedik ausztrál – tehát megközelítőleg 2,7 millió ember – volt asztmás a 2017 és 2018 közötti időszakban. Nagyjából minden ötödik ausztrál – azaz körülbelül 4,5 milliónyi lakos – szenvedett szénanáthától (allergiás rhinitistől) 2014 és 2015 között. Az ekcéma a babák 20 százalékánál alakult ki, és a kórkép felbukkanása világszerte emelkedő tendenciát mutat. Azzal is tisztában vagyunk, hogy a gyermekek szenvednek a legsúlyosabb tünetektől. Ausztráliában az újszülött és négyéves kor közötti gyerekek körében öt és félszeres növekedést mutatott az anafilaxiás sokkok esetszáma 1994-től 2005-ig. Az ételallergia előfordulási aránya erőteljesen emelkedik, és már a tizenkét hónaposnál fiatalabb csecsemők 10 százalékát érinti.

A világon Ausztráliában a legmagasabb az igazolt ételallergiás esetek rátája. A Melbourne-ben végzett HealthNuts vizsgálat során több mint ötezer csecsemő állapotát mérték fel, és 2011-ben arra az eredményre jutottak, hogy az egyéves ausztrál kisgyermekek 9 százalékának van tojásallergiája. A jó hír, hogy 80 százalékuk néhány éven belül megszabadul a tünetektől. Még a súlyos reakcióktól szenvedők többsége is jó eséllyel kinövi ezt az allergiát, és csupán rendkívül kis százalékuknál marad meg egész életükre. A földimogyoró-allergia esetében viszont éppen fordított a helyzet: azt csupán a gyerekek 20 százaléka növi ki.

Az allergia okozta problémák egyre csak súlyosbodnak. Az ASCIA előrejelzése szerint 2050-re az allergiás megbetegedésekben érintett ausztrálok száma eléri a rémisztő 7,7 milliót.

„Terepen” szerzett tapasztalataim alapján azt mondhatom, hogy valóban rossz a helyzet. A közegészségügyi rendszer által működtetett kórházak allergológiai részlegein több hónaposra duzzadt a várakozási idő, és még a magánintézményekben is hosszú várólistákkal kell számolnunk, ha tesztet, diagnózist és kezelést szeretnénk. Számos immunológus kollégám számolt be arról, hogy már most el vannak látva bőven teendővel egészen nyugdíjazásukig, olyan magas a tesztre váró, illetve a már kezelésben részesülő gyermekek száma. Közülük sokan még felnőttkorukban is a krónikus allergia tüneteitől fognak szenvedni.

MI OKOZZA AZ ALLERGIÁT?

Egyszerűen csak nem vagyunk elég piszkosak?

Meglehetősen szerencsésnek érzem magam, hogy eddigi életem során nem szenvedtem allergiától és más komoly egészségügyi problémától. Édesanyám gyakran emlékeztet arra, hogy éppen csak járni tudó kisgyermekként mindig a hátsó udvaron játszottam a földön. Minden bizonnyal még néhány hangyát is megettem. Meggyőződése, hogy „a sarazás és a bogarak tettek olyan erőssé”, én pedig gyakran tűnődöm azon, vajon van-e igazság az állításában.

A kutatók szerint a higiéniahipotézis magyarázattal szolgál az allergiás megbetegedések számának emelkedésére. Az elmélet szerint, ha a kisgyermek érintkezik bizonyos mikrobákkal (baktériumokkal), az megvédi az allergiás megbetegedések kialakulásától. Az iparosodott országokban bekövetkezett életmód-változás – a sterilebb városi környezet és a beltérben tartózkodás megnövekedett ideje – a mikrobáknak való alacsonyabb fokú kitettséghez vezetett, különösen a gyerekeknél. Ez ugyan a fertőzések visszaszorulását eredményezte, egyszersmind azonban növelte az allergiás megbetegedések számát. Úgy is fogalmazhatunk, hogy manapság már nem vagyunk kitéve azoknak a baktériumoknak, amelyeknek egykor voltunk, ezért szervezetünk nem tanulja meg, hogyan küzdhetne le bizonyos betegségeket. Olybá tűnik tehát, hogy édesanyámnak igaza volt, mivel a gyerekkori sarazás és homokozás valóban jót tesz.

A higiéniahipotézis története roppant érdekes. 1989-ben David Strachan londoni epidemiológus – aki a népesség adott csoportjaiban tanulmányozta bizonyos betegségek előfordulását – közzétette egy 17 ezer brit gyermek bevonásával végzett felmérés eredményeit, amelyek a szénanátha növekvő esetszámát vizsgálták a háború utáni Nagy-Britanniában. Az adatokból különös minta rajzolódott ki. Minél idősebb testvérei voltak egy gyermeknek, annál kisebb valószínűséggel alakult ki nála ekcéma egyéves, illetve szénanátha huszonhárom éves korára. Strachan professzor úgy vélte, hogy az idősebb testvérek valamiféle védőhatással voltak a kisebbekre, ez a különleges védelem pedig a mikrobáknak való kitettség. A fiatalabb testvérek immunrendszerének fejlődésére hatással volt az egyes mikrobákkal való kora gyermekkori érintkezés, amely megvédte őket az allergiától.

Strachan frappáns címet adott a tanulmányának – „Szénanátha, higiénia és a háztartás tagjainak száma” –, ám a „higiénia” szó a címen kívül furcsamód sehol sem szerepel a szövegben. Ennek ellenére a média és a tudományos közösség onnantól kezdve arra a kijelentésre összpontosított, hogy egyszerűen csak nem vagyunk elég piszkosak. De hogyan is működik mindez? És miként lehetséges, hogy egyes mikrobák jót tesznek nekünk, míg mások a legkevésbé sem?

Mi a higiéniahipotézis lényege?

Szervezetünk bizonyos jellegzetes sejtjei a mikrobáknak való kitettségünk következtében aktiválódnak. Ezek az erősen specializálódott védekező sejtek különböző mikrobákra „szakosodtak”. Amennyiben az egyik ilyen mikroba fertőzne meg bennünket, csakis az annak felismerésére képes sejtek reagálnának. Ezek a specifikus sejtek aztán villámgyorsan elszaporodnak, hogy leküzdhessék a fertőzést. Egyes sejtek képesek emlékezni a korábban fertőzést okozó mikrobára, ezért tudnak rendkívül agresszívan és gyorsan fellépni ellene, ennek megfelelően valószínűtlen, hogy az ismét megbetegíthetne bennünket, azaz immunissá váltunk vele szemben.

Th1- és Th2-immunválasz

A mikrobák támadásával szemben az immunrendszer maximális sebességre kapcsol. A fertőzés elleni küzdelemben a segítő (helper) T-sejtnek nevezett immunsejtek bevetik magukat, és hormonok révén továbbított üzeneteket küldenek, hogy összehangolják a szervezet immunválaszait.

Kétféle segítő T-sejt létezik: a Th1 és a Th2, és ezek különböző funkciókat látnak el. A Th1 sejtek proinflammatorikus, azaz gyulladáskeltő hatásúak, és kimondottan azért vannak, hogy elpusztítsák a sejtjeinkbe jutó vírusokat és idegen baktériumokat. A túlzott mértékű proinflammatorikus válasz azonban komoly szövetkárosodást okoz, ezért lennie kell egy megoldásnak ennek ellensúlyozására. A Th2 sejtek antiinflammatorikus, vagyis gyulladáscsökkentő hatásukkal egyensúlyozzák ki a Th1-választ. Ez eddig elég észszerűen hangzik. Csakhogy egy erőteljes Th2-válasz sajnos egyszersmind aktiválhatja a már említett IgE antitestek termelését is, amely allergiás reakciót okoz.

Hihetetlenül kényes egyensúly áll fenn szervezetünkben a Th1 és Th2 sejtek aktivitása között. Amennyiben ritkábban érintkezünk mikrobákkal, úgy kevesebb Th1-aktivitás zajlik a testünkben, mivel a Th1 sejtek az idegen bacilusok ellen harcolnak. A csökkent Th1-aktivitás azt jelenti, hogy megszűnt az egyensúlyi állapot, és felerősödött a Th2-aktivitás, ezért túl sok lesz a szervezetben az allergiás reakciót kiváltó IgE antitestekből. Mindez pedig együtt jár az allergia kialakulásának magasabb kockázatával.

Számos tudós szerint az allergia nem más, mint immunrendszerünk túlzott Th2-aktivitásának eredménye. A kutatók az egyensúly visszaállításának lehetőségeit keresik, más szóval arra ösztökélnék az immunrendszert, hogy inkább a Th1-válasz irányába tolja el az aktivitását, abban a reményben, hogy ez segít csökkenteni az allergia előfordulását. Mielőtt azonban ilyesfajta beavatkozásokkal kísérleteznének embereken, további kutatásokra van szükség.

Mi a gond a higiéniahipotézissel?

Miközben a higiéniahipotézis számos kérdésre kimerítő választ ad, néhány tényezővel egyáltalán nem számol, és azért is bírálják, mert nem magyarázza az allergia világszerte növekvő esetszámát. A Th2 túlsúlya a gyermekek többségénél idővel megszűnik, néhányuk szervezetében azonban felnőtt korukban is fennmarad. Az allergiás betegségek emelkedő számának hátterében álló okok tehát összetettebbek, mint pusztán a mikrobáknak való kitettség hiánya a korai életszakaszban, illetve a Th1 és Th2 sejtek egyensúlyának problémái.

A higiéniahipotézist kérdőjelezik meg a Dániából, Finnországból és az Egyesült Királyságból származó kutatási eredmények is, amelyek nem mutatnak kapcsolatot a gyermekkorban átélt vírusfertőzések száma és az allergiás megbetegedések között. Ezek alapján úgy tűnik, a betegséget okozó mikrobáknak való kitettség nem veszi elejét az allergiák kialakulásának. Sőt, az a kép rajzolódik ki, hogy a vírusfertőzéseknek való gyermekkori kitettség növelheti az asztma kockázatát azon gyermekek esetében, akiknek a családjában már felbukkant a kórkép.

A mikrobiológusok és kutatók többsége alighanem egyetértene azzal a megállapítással, hogy a „higiénia” kifejezés félrevezető lehet a közvélemény számára. A higiéniahipotézis nem azt jelenti, hogy kevésbé kellene odafigyelnünk a személyi higiéniánkra és a tisztálkodásra: az elmélet nem jelent mentséget arra, hogy nem zuhanyozunk vagy nem mosunk kezet! Ugyanakkor tisztában kell lennünk azzal, honnan származnak és miként terjednek a mikrobáink, valamint hogyan segíthetnek vagy éppen gátolhatnak bennünket.

A „régi barátok” elmélete

2003-ban a University College Londonban tevékenykedő Graham Rook professzor és munkatársai egy új elmélettel álltak elő, amely tudományos körökben népszerűvé vált. A kutatók lényegében újból megfogalmazták a higiéniahipotézist, hangsúlyozva, hogy az ártalmatlan – tehát az emberi evolúció során mindvégig velünk élő és a Rook által kedvesen csak „régi barátoknak” nevezett – mikrobáknak való korai és rendszeres kitettség megedzi az immunrendszert, amely ezáltal megfelelően reagál a fenyegetésekre. Másképp fogalmazva: egészséges immunrendszerük fejlődése érdekében gyermekeinknek szükségük van a természetes környezetben előforduló (és betegséget nem okozó) baktériumok, gombák és egyéb mikrobák széles spektrumával való találkozásra. A „régi barátoknak” való kitettségünk révén az immunrendszer elsajátítja a normális működést, és pontosan azonosítani tudja, mely mikrobák tekinthetők barátnak, és melyek ellenségnek.

A fejlett országokban a természetes mikrobiális világnak való kitettség mértéke mára már sokkal korlátozottabb, mint egykor volt. Az általános higiénia szintjét, illetve az élelmiszereket és a vizet is minden korábbinál nagyobb tisztaság jellemzi. Az allergiás esetek számának növekedését azonban nem csupán steril életkörülményeink idézik elő. Az antibiotikumok széles körben elterjedt alkalmazása, a császármetszések számának világszerte tapasztalható növekedése, a szoptatás háttérbe szorulása és a természetben töltött idő csökkenése következtében szintén visszaszorul a „régi barátainknak” tartott mikrobáknak való kitettségünk.

Genetikai eredetű az allergia?

Valószínűtlen, hogy mindössze egyetlen gén lenne felelős az allergia összes fajtájáért. A genetikai örökség ugyanakkor rendkívül fontos tényező, amikor az allergia kérdéskörét vizsgáljuk. A Journal of Allergy and Clinical Immunology: In Practice című szakfolyóiratban publikált tanulmány az ételallergia kialakulásának kockázati tényezőit vizsgálta 80 ikerpár esetében. A kutatás eredménye alapján a fennálló ekcéma jelentős kockázati tényezőnek minősült, de az is megerősítést nyert, hogy a genetikai tényezők lényeges szerepet játszottak az ételallergiák kialakulásában. Az allergia kialakulását elősegítő genetikai hajlamot atópiának nevezzük.

A kutatók felfedezték, hogy akinek allergiától szenvedő idősebb testvére van, annál egy a háromhoz eséllyel alakul ki az allergia. Amennyiben valamelyik szülő él allergiás tünetekkel, ez az arány egy a kettőhöz. Ha pedig mindkét szülő allergiás, az illető a betegség jövőbeli kialakulásának elképesztően magas, 80 százalékos esélyével számolhat.

Th2-aktivitás, újszülöttek és atópia

Az inflammatorikus Th1-válasz a vetélés kockázatával jár együtt. A várandós nő szervezete megemelkedett Th2-értéket tart fenn a Th1-szint ellensúlyozása érdekében, hogy ily módon csökkentse a kockázatokat a terhesség időszakában. A babák tehát az édesanyjuktól örökölt, a Th2-immunválasz felé eltolódott, nem kiegyensúlyozott állapottal jönnek világra. Úgy tartják azonban, hogy a hasznos és jótékony mikrobáknak a korai életszakaszban való kitettség kikapcsolhatja ezt az erőteljes Th2-immunválaszt.

A születést követően a legtöbb gyermek szervezetében gyorsan lecsillapodik a Th2-aktivitás, és ezután jellemzően már nem mutatkoznak allergiára utaló jelek. A megemelkedett Th2-aktivitás egyes kisgyermekeknél akár évekig is fennmaradhat, végül azonban náluk is lecsökken ez az érték. A kutatások viszont igazolták, hogy az allergia nagyobb mértékű genetikai kockázatát magukban hordozó babáknál magasabb a Th2-aktivitás. Ez a megnövekedett szint végigkísérheti gyermekkorukat. Szervezetükben több IgE antitest termelődik allergiás reakció esetén, ami azt jelenti, hogy nagyobb valószínűséggel lép fel náluk súlyos allergiás reakció, például anafilaxiás sokk.

Azzal is tisztában vagyunk, hogy ha olyan gyermeket ér az allergéneknek akár csak egy alacsony szintje is, akinek a családjában már felbukkant a kórkép, annak a szervezetében nem olyan módon alakul ki az immuntolerancia (vagyis az allergénekkel szembeni érzékenység hiánya), mint más gyermekeknél. Ezen tolerancia hiányában náluk sokkal nagyobb a kockázata az allergia kialakulásának.

DNS-ünk azonban nem a végzetünk. Önmagában a megnövekedett genetikai kockázat miatt a gyermek még nem ítéltetett arra, hogy egy életen át allergiáktól szenvedjen. Ha azonban allergiát mutattak ki nálunk vagy a gyermek másik biológiai szülőjénél, statisztikailag magasabb eséllyel alakul ki allergia a gyermekünknél. Ám amennyiben tisztában vagyunk a megnövekedett kockázattal, tehetünk bizonyos lépéseket a kezelése és csökkentése érdekében.

Az allergia szempontjából magas kockázatot jelentő ismert tényezők

Egy biológiai szülő vagy testvér esetében fennálló vagy a családi kórtörténetben előfordult szénanátha, asztma, ekcéma vagy ételallergia

A baba súlyos ekcémája

Környezeti tényezők

Környezetünknek több köze lehet az allergiás esetek számának növekedéséhez, mint gondolnánk. Modern, urbanizált világunkban minden korábbinál nagyobb mértékben vagyunk kitéve ártalmas kemikáliáknak, például növényvédő és oldószereknek, valamint légszennyező anyagoknak. Ismereteink szerint ezek közül jó néhány csökkenti a Th1-választ, és növeli az allergiás reakciókért felelős Th2-immunválaszt.

A szervezetnek arra van szüksége, hogy a Th1 és a Th2 sejtek egyensúlyban legyenek. A cigarettafüst csökkenti a Th1-aktivitást, és összefüggésbe hozható a gyermekekben kialakuló allergiák (köztük aligha meglepő módon az asztma) magasabb arányával. A dízelmeghajtású járművekből származó kipufogógáz részecskéinek kitett emberek szervezete több olyan üzenetközvetítő molekulát termel, amelyek támogatják a Th2-immunválaszt, és fokozzák az allergiás tüneteket.

Számos, műanyagból készült termékben találhatóak ftalátok és biszfenol-A (BPA). Ezek a műanyagokat rugalmasabbá tevő vegyületek aztán kikerülnek a környezetbe. A ftalátok ösztönzik a Th2 sejtek aktivitását, egyúttal növelik az allergiát kiváltó IgE antitestek számát, a biszfenol-A-nak való fokozottabb kitettség pedig összefüggésbe hozható a sípoló légzés és az asztma magasabb kockázatával. Az utóbbi időben egyre népszerűbbé válik a BPA-mentes vizespalackok használata. Jóllehet még további adatokra van szükségünk ezzel az anyaggal kapcsolatban, de minden bizonnyal jobb, ha kisgyermekeink BPA-mentes palackokból isznak.

Szerves oldószereket találhatunk számos hétköznapi anyagban és termékben, köztük a festékekben, tisztítószerekben, ragasztókban, kozmetikumokban, bútorfényezőkben, gumiabroncsokban és építőanyagokban. A Lipcsei Egyetem és a lipcsei Helmholtz-Zentrum für Umweltforschung környezetvédelmi kutatóközpont munkatársai azt vizsgálták, hogy ezek a szerves oldószerek vajon az allergia kialakulásának kockázati tényezői-e kisgyermekkorban. A kutatók arra a következtetésre jutottak, hogy a nagyobb mennyiségű beltéri oldószernek kitett gyerekek szervezete fokozottabb Th2-immunválaszt adott, és nagyobb valószínűséggel reagált a tejre és a tojásfehérjére.

A gyomirtó és növényvédő szerek használata komoly összefüggést mutat az allergiákkal. Egy széles mintán: több mint négyezer iskoláskorú gyermek bevonásával, Dél-Kaliforniában végzett vizsgálat felfedte, hogy az első életévben kezdődő, akár gyomirtó szernek, akár növényvédő szernek való kitettség kapcsolatba hozható a korán kialakuló és tartósan fennálló asztma megemelkedett kockázatával. A gyomirtó szereknek való kitettség esetén a kockázat négy és félszeres növekedést mutatott.

MIT TEHETÜNK SZÜLŐKÉNT?

•Legyünk tisztában a higiéniahipotézissel: azzal az elképzeléssel, amely szerint a bizonyos mikrobáknak való kora gyermekkori kitettség megvéd az allergiás betegségek kialakulásával szemben. Ne feledjük azonban, hogy ez távolról sem a teljes kép.

•A higiéniahipotézis nem azt jelenti, hogy elhanyagolhatjuk a személyes higiéniát. Mossunk továbbra is mindig kezet!

•Legyünk tisztában a környezetünkben előforduló anyagokkal, amelyek növelhetik az allergia kockázatát (ilyenek például a gyomirtó szerek, a növényvédő szerek, a BPA és a szerves oldószerek).

•Legyünk tisztában az örökletes tényezőkkel, amelyek befolyásolják annak valószínűségét, hogy a baba szervezetében kialakulhat-e allergia.

Kiadja 2025-ben a Corvina Kiadó Kft., az 1795-ben alapított Magyar Könyvkiadók és Könyvterjesztők Egyesülésének tagja.

1086 Budapest, Dankó utca 4–8.

corvina@lira.hu

www.corvinakiado.hu

Felelős kiadó: Király Levente, a Corvina igazgatója

Felelős szerkesztő: Rapajka Gabriella

Műszaki vezető Székelyhidi Zsolt

Tördelte: Benedek Enikő

Korrektor: Malinoczki Judit

ISBN 978 963 13 7149 9

Elektronikus változat:

eKönyv Magyarország Kft.

www.ekonyv.hu

Készítette Ambrose Montanus

Felhasznált betűtípusok

Noto Serif – SIL Open Font License

Playfair Display – SIL Open Font License

Source Serif 4 – SIL Open Font License