S.T.O.L.M.

Tűfejek

© S. Tóth Orsi, Lakatos Mihály

Borítóterv © Lakatos-Villányi Márk

Minden jog fenntartva. A színdarab bármilyen formában való másolása, terjesztése vagy átdolgozása kizárólag a szerzők előzetes írásbeli engedélyével lehetséges. Bármilyen formában történő felhasználás, másolás vagy átkonvertálás, például elektronikus vagy mechanikai úton, a szerzői jogok megsértésének minősül, és jogi következményekkel járhat.

A könyvben található tartalom fiktív. A karakterek, események és helyszínek teljes mértékben kitaláltak. Minden hasonlóság valós személyekkel, élő vagy holt, véletlen.

Magánkiadás

ISBN: 978-3-911485-00-5

Tartalom

Tűfejek

Első felvonás

1. Jelenet

2. Jelenet

3. Jelenet

4. Jelenet

Második felvonás

1. Jelenet

2. Jelenet

3. Jelenet

Tűfejek

Szereplők

Apa

Anya

Legidősebb fiú

Lány

Fiatalabb fiú

Ács

Dán királylány

Fiú 1

Fiú 2

Első felvonás

1. Jelenet

Magyarország, Dunakanyar, napjainkban. Koranyár van. Egy garázsban az Apa szerel, matat, szól a rádió. Apa a satupadot tekeri, csavaroz valamit. Belép a garázsba az Ács, az Apa fel sem néz. Az Ács fehér leninget visel, világos a nadrágja is, lábán szandál, zokni nélkül. szakálla van, haja vállig ér. A haja sötét, a bőre napbarnított.

Ács – Jó napot.

Apa – Jó napot. Javítani való autó? Karosszéria?

Ács – Nem, nincs. Nemrég költöztünk ide pár házzal arrébb, én, és a családom.

Apa – Örülök a szerencsének.

Ács – Ács vagyok, lépcsőket építek. Pontosabban azt szeretek a legjobban, de hát élni is kell valamiből. Szóval mindenfélét megcsinálok.

Apa – Jó tudni. Látja, én meg autókat szerelek. Néha akad más is, lakatosmunka, ilyesmik. Élni kell valamiből.

Ács – Beszélgetünk egy kicsit? Ha már így alakult, hogy egy utcában lakunk …

Apa – Beszélhetünk, lányom rejtvényt fejt, kisebbik  barátjánál, nagyobbik olvas valahol. Sok mondanivalója van?

Ács – Magamról nem annyira.

Apa – Jó. Mondja.

Ács – Inkább magáról szeretnék beszélgetni.

Apa – Rólam?

Ács – Szeretek másokkal beszélgetni. Maga szereti a családját?

Apa – Milyen kérdés ez? Persze, hogy szeretem. Maga talán nem? Hány gyereke van?

Ács – Miből gondolja, hogy van gyerekem?

Apa – Itt mindenkinek van gyereke. A kérdés csak az, hogy hány.

Ács – Három.

Apa – Nekem is annyi van.

Ács – Nem szeret beszélgetni?

Apa – Mindenki csinálja a dolgát, ha nem is mindig tetszik.

Ács – Én szeretek sokat beszélgetni. Tudja, anélkül olyan unalmas az élet.

Apa – Asszony figyel a családra, dolgozunk, van mit enni, tanulnak a gyerekek, szerényen, de élünk. Hogy lenne már unalmas?

Ács – Kevéssel megelégszik.

Apa – Nekem még ennyi se jutott.

Ács – Honnan jött?

Apa – Kis faluban, Nógrádban, a falusi cigányzenész nevelt. Misinek hívták.

Ács – Nem a vér szerinti apja volt?

Apa – Állami gondozott voltam, ők befogadtak a többi mellé.

Ács – Anyja?

Apa – Nem ismertem. Apámat se.

Ács – Akkor szerencsés volt, hogy befogadták.

Apa – Tudja maga milyen befogadott gyereknek lenni? Mindig én voltam az utolsó. A legkisebb is én voltam. Mindig éhes voltam. Mindenki engem vert. Sose volt új cipőm. Az ágynak a túlsó végén aludtam, a nevelőapám lábánál. Utáltam gyereknek lenni. Árva fattyúnak hívtak, tudja, hogy tud az fájni?

Ács – Mégis megtanulta átverekedni magát a nehézségeken. Van családja. A sajátja?

Apa – Mégis mit képzel maga? Perszehogy a sajátom. Az én véreim.

Ács – Példát mutatott sok cigánynak. Sokat dolgozik, van autója.

Apa – Zsiguli 1200s, BMW gyertyákat tettem bele.

Ács – Háza is van. Asszony, család, gyerekek, szakma. Tudja, hogy híre van? Alig költöztünk ide, már mondogatták a szomszédok, hogy ha lakatos kell, magához kell jönni.

Apa – Akkor mégis munkát hozott?

Ács – Mondtam, hogy nem. A jószomszédi viszonyt jöttem ápolni.

Apa – Nem is vagyunk közvetlen szomszédok.

Ács – Ja, akkor megyek is.

Apa – Felőlem maradhat. Nincs más dolga?

Ács – Szabadnapos vagyok.

Apa – Dolgozni mindenkinek kell.

Ács – Család is dolgozik?

Apa – Legkisebb még nem.

Ács – Fiúk?

Apa – Egy lány. Magának?

Ács – Egy fiú.

Apa – Többi lány?

Ács – Maguknál mindenki megtanult dolgozni?

Apa – Meg ám.

Ács – Az elég szűk keresztmetszet. Tűfejnyi.

Apa – Maga bolond?

Ács – Nem vagyok az. Maga veri a gyerekeit?

Apa – Mi köze van magának ahhoz? Hogy jön ahhoz, hogy ilyeneket kérdezzen?

Ács – Figyeljen rám.

Apa – (magának) Bolondokkal türelmesen. (Ácsnak) Jó, figyelek.

Ács – (magának) Kissé szűk a keresztmetszet, amin keresztül nézi a világot ...

Az Apa nem szól, a satupadot nézegeti.

Ács – Tudja milyen lesz a vert gyerek?

Apa – Engem is vertek.

Ács – Félős.

Apa – Megtanulják, mi a rend.

Ács – Gondolkodott azon, milyen felnőttek lesznek a gyerekei? Megtanítja őket élni is, nem csak dolgozni?

Apa – Szakmát tanulnak, dolgoznak.

Ács – Végül is, hogyan taníthatná meg a gyerekeit élni, mikor maga sem tudja, hogy kell. A tűfejnyi keresztmetszetet hozta. Ezen át tanította meg nézni a világot.

Apa – Maga talán jobban tudja?

Ács – Én sosem vertem a gyerekeim.

Apa – Micsoda?

Ács – Nyilván magát se tanították meg élni. Vert gyerekből félős felnőtt lett.

Apa – Nem félek.

Ács – A szorongás szót ismeri? Akkor az. Nem tudta mit jelent mosolyogva élni, honnan is tudhatná, mikor nem volt rá lehetősége.

Apa – Az élet nem csupa móka és kacagás.

Ács – De vannak pillanatok. Magának sose voltak?

Apa – Én dolgozok, egy cigányasszony is ezt jósolta, lesz házam, gyerekeim, és fiatalon meghalok.

Ács – Mondja, maga csak addig lát, hogy dolgozik, és ezzel el van minden rendezve? A családban nem az életet nézzük, hanem a munkát. Na de kizárólagosan? A munka az életnek csak egy része. Ha csak az van, akkor az csak egy tűfejnyi rés. Hol a tartalom? A lelki csomag, hogy van kudarc, és van néha siker is? Csak dolgozni? Az élet meg közben elmegy. Maga mindent csak a munkáig ért. A gyerekeinek is ezt tanítja meg. Hol vannak a vágyak, az ábrándok? Az nem lehet nekik? A családnak kell adni a tartalmat, hogy el tudjanak indulni, tartalommal a fejben, érzelemmel a szívben. Megengedve, hogy lehet vágyakozni. Vigyáz az egészségére?

Apa – Már járnom kell orvoshoz, figyelnem kell mit eszek, este nem is, tönkremegy a  gyomrom, cukor, miegymás...

Ács – És figyel?

Apa – Éheztem eleget gyerekkoromban. Sportoltam, boxoltam, katona is voltam. Egyszer kidobtam a egy kalauzt az álló vonatból.

Ács – És az mentesíti most a felelősség alól? Vagy csak hősködni akar? Csak akkor veszi komolyan a bajt, ha a mentő viszi el? Maga egy árvaházból indult ... Gondolkodott azon, milyen felnőtté válnak a gyerekei?

Apa – Megadom nekik azt, amit tudok a kurva életbe! Mit képzel maga, mást kritizál, talán maga hibátlan?

Ács – Igaza volt a ciganyasszonynak, fiatalon fog meghalni.

Apa – Kettőnk közt marad?

Ács – Igen.

Apa – Kisebbik fiam nagyon apás.

Ács – Tudom.

Apa – Milyen férfi egyáltalán maga? Hogy ennyit szószátyárkodik?

Ács – Próbálom megszakítani a mintákat.

Apa – Mi?

Ács – Tanítom a gyerekeimet élni. Hogy ők majd az unokáimat taníthassák ugyanerre. Általában a szülő jobb életet akar a gyerekének, mint ami neki jutott.

Apa – Maga emlékeztet a nagyobbik fiamra ...

Ács – Látja az lehet. El kell vágni a tűfej sort, de nehéz. A cigányok a rajtkőről hugyoznak a medencébe, a magyarok benne állva, az ugye nem látszik, de az is csak pisi a vízben. Nem akarok cigány - magyar kérdéseket kreálni, de valakinek ki kell lépni ebből végre.

Apa – Tűfej, tűfej, el tudja ezt magyarázni?

Ács – Nem egyszerű.

Apa – Akkor próbálja az idióták nyelvén!

Ács – Ha hülyének tartanám nem beszélgetnénk. Maga felnőtt, ahogy felnőtt, túlélte valahogy. Maga nem rossz ember, de ha egy ember házat tud építeni a családjának, miért elégszik meg azzal, hogy mindenki dolgozik és tudja a helyét? Hol marad az élet?

Apa – Nem vagyok ilyesmire alkalmas.

Ács – Kérdezni néha lehet. Beszélni lehet, főleg cigányként itt, egy olyan országban, ahol minden magyar okosabb.

Apa – Elrontottam valamit?

Ács – Hiányérzetes feszültség, féltékenység, békés terror, sok düh, önbizalomhiány. Tűfejként él, és mindenkit így is kezel. Nem mondja el, hogy lehetsz orvos, tanár, bármi, de azért tenni kell. A tanulás is munka, tudja? A gyereket olyanok szokták veri, akik maguk boldogtalanok. Eleinte sír az a gyerek, aztán már csak fél. Békés terror, amit maga akar, az van, hülyeség minden más. Feleségének adott valaha pofont? Dühből, mert cigány? Dühből, mert szegény?

Apa – Maga senkiházi ...

Ács – Ez volt a láthatatlan élete ... vagy fogalmazzunk úgy a munkán innen, és az azon túli élet is, ami olyan mint az egyszeri ember zoknija, amit egy egész hétig hord. Mindenki érzi a szagát, de nem foglalkozunk vele. Nem hibáztatható mindenért a gyerekkor.

Apa – Cigányasszonynak igaza volt?

Ács – Igaza volt, mondtam már.

Apa – Fiatalon?

Ács – Igen, fiatalon

Apa – Jó ember vagyok?

Ács – Milyen egy jó ember? Nézőpont kérdése. De az sem elég, tiszta szív, és tiszta lélek nélkül.

Apa – Félek a haláltól.

Ács – Ki nem? A cigányok még inkább félik az Istent, halált.

Apa – Maga emlékeztet a nagyobbik fiamra.

Ács – Ezt már mondta. Miért hanyagolja a diétát? Sokkal betegebb lesz ... miért felelőtlen? A szeretet önmagában nem elég, ahogy az sem, ha valaki csak dolgozik sokat. Tovább kell látni kicsit. A munka nem vértez fel bátorsággal, a felelősség megértésével.

Apa – Felelőtlennek gondol?