Table of Contents

Title Page

© Digi-Book Magyarország Kiadó, 2024

Magyarázó bevezetés

EGY NEGYVENÉVES ASSZONY NAPLÓJA

Kedves jó Barátom, volt Uram!

Kedves Malthe,

Este

Ezt a sok filozofálást alighanem az okozza, hogy délben túlságosan sok vajban sült halat ettem és ez nagyon nehezen emészthető.

Levél Malthetől.

Este

Kedves Magna Wellman!

Havazik, egyre havazik

Január

Egy gyors sétát teszek.

Így, igy, igy... Úgy remeg a kezem, mint a nyárfalevél... Úgy teszek, mintha semmi sem történt volna. A szegény leány! Futva jött le, berohant kopogtatás nélkül, halál- sápadtan, kimeredt szemekkel. Olyan görcsösen kapaszkodott belém, mint a gyermek, aki rosszat álmodott. Mi baja lehet? És mi az én bajom?

Elaludt. Alig láthatom a ködtől. Úgy ül itt, mint egy árnyék, mint egy szellem, a köd úgy fekszik a haján, mint a füst a tűz fölött.

A köd világosodik, a gyertyák tisztábban égnek. Látom homloka mögött az álmokat elvonulni, a szája nyitva van, mint egy halottnak. Minden pillanatban fölriad, de mikor engem meglát, elmosolyodik és tovább alszik. Jó isten, hogy kimerítette a félelem...

Kedves Rothe professzor,

Holnap fölmondok neki, holnap leggel. Megkapja a bérét, a kosztpénzét, de meg kell tőle szabadulnunk.

Kedves Richárd,

Ezt merészeli!

Kedves Richárd,

A BORÍTÓT A DIGI-BOOK KIADÓ TERVEZTE

Karin Michaëlis

A VESZEDELMES ÉLETKOR
EGY NEGYVENÉVES ASSZONY NAPLÓJA

fordította:
Szederkényi Anna

BUDAÖRS, 2024

DIGI-BOOK MAGYARORSZÁG KIADÓ

www.digi-book.hu

ISBN 978-963-678-035-7 EPUB
ISBN 978-963-678-036-4 MOBI

© Digi-Book Magyarország Kiadó, 2024

A mű eredeti címe:
Den farlige Alder:
Breve og Dagbogsoptegnelser

első kiadás: 1910.
az elektronikus változat az 1911. évi
magyar nyelvű kiadás alapján készült

a borító Karin Michaëlis (1872 – 1950) portréja
részletének felhasználásával készült

Az e-kiadás szerzői jogi megjegyzései

Ennek az e-könyvnek a felhasználási joga kizárólag az Ön személyes használatára terjed ki. Ezt az e-könyvet nem lehet ismételt értékesítésre továbbadni, sem továbbértékesíteni; nem lehet többszörözni és tilos más személynek továbbadni! Ha szeretné ezt az e-könyvet más személyekkel is megosztani, kérjük, hogy minden további személy számára vásároljon újabb példányokat. Ha Ön úgy olvassa ezt az e-könyvet, hogy azt nem vásárolta meg, vagy nem az Ön személyes használatára lett megvásárolva, úgy kérjük, hogy küldje azt vissza a http://www.digi-book.hu címre és vásárolja meg ott saját példányát. Köszönjük, hogy tiszteletben tartja ennek a szerzőnek és kiadónak a fáradságos munkáját.

Magyarázó bevezetés

Ezt a könyvet meg kellett írnom, mert éreztem, hogy megírását el nem mulaszthatom s mert egyébként is meg akartam Írni. A veszedelmes kor, az asszonyok negyvenéves kora az, amikor minden asszony, kisebb-nagyobb mértékben bár, de okvetlenül idegbeteg, hisztériás. Én sohasem mertem volna arra gondolni, hogy valaki, aki könyvemet olvasni fogja, feltételezheti rólam, hogy én hisztériás vagyok. Hisz, ha erre gondoltam volna, talán meg sem írom könyvemet. Sokat olvastam és még többet gondolkoztam az asszonyok negyvenéves koráról. Ilyen dolgokat olvastam: »Ha a férfiak belé láthatnának a negyvenéves asszony leikébe, bizonyára úgy menekülnének az ilyen korban levő asszony elől, mintha pestises volna s veszett kutya módjára lebunkóznák őket.« És ezt a mondatot is egy asszony, egy írótársnőm írta. Gondolkoztam: az asszonyok minden hónapnak egyik hetében rabszolgái egy le nem küzdhető biológiai jelenségnek. Ilyenkor természetesen idegesek, mert hisz betegségük minden tevékenységükben meggátolja őket. Mire az asszonyok negyven évesek lesznek, akkorra ez az ismétlődő idegesség idegbajjá fejlődik, hisztéria lesz. Minden negyvenéves asszony hisztériás, azaz beteg. A hisztériás asszony pedig ingerlékeny, izgatott s betegségének egyéb, különösen az izgalmak nyomán támadó megnyilvánulásai rendszerint veszedelmesek. Ezért és csak ezért tartják az asszonyoknál a negyvenéves életkort a legveszedelmesebb kornak. Könyvemnek az a célja, hogy ezzel az igazsággal megismertesse a művelt világot. Hiszem, ha a férfiak tudatában lesznek annak, hogy a negyvenéves asszony nem veszedelmes, hanem beteg, úgy fognak bánni az ilyen korú asszonyokkal, mint ahogy betegekkel bánni szokás. És könyvemnek ez lesz a pozitív haszna.[1]

KARIN MICHAËLIS

[1] E rövid magyarázó bevezetés, melyet „A veszedelmes életkor" e magyar kiadásának eleibe biggyesztettem, rövid magyarázó aláfestése az egész könyvnek, és dióhéjban magának a problémának foglalatja, melyet az írónő a naplóformában írott regényben taglal. E bevezetés az írónőnek „A veszedelmes életkor“-ról Berlinben tartott előadásának leglényegesebb része, s vele ama félreértéseket is tisztázni akarja, melyek könyve német kiadásának megjelenését nyomon követték. G. J.

EGY NEGYVENÉVES ASSZONY NAPLÓJA

Kedves Lili,

nem tudtam rászánni magam, hogy én vigyem meg neked a nagy újság hírét és igy nem gyönyörködhetem elrémült arcodban.

Pedig - becsületemre - te vagy az egyetlen, aki tőlem valamit megtud, te, a tiszta ártatlanság. Biztos vagyok abban, hogy nem fogsz elítélni. Hisz a te legnagyobb hibád, a te legnagyobb erényed egyszersmind: mindent helyesnek és okosnak találsz, amit mások tesznek. Te azonban megmaradtál az urad szerelmes feleségének, gyermekeid híven őrködő anyjának.

Te olyan jó vagy, Lili. Igaz, semmi okod az ellenkezőre. Neked az élet egy hosszú, kellemes nap, amelyet egy nagy, lombos, árnyas fa ágaira akasztott függőágyban töltesz el. Fejed felől az urad, lábaidnál a gyermekeid. Te a mesebeli gólyamama vagy, amely egy parasztház kéményén fészkel.

Neked az élet szép és angyalok az emberek. Nyugodt, biztos viszonyok közé érkeztél a világra és csak a társadalmi törvényeknek megfelelő tehetségeket, érzéseket hoztál magaddal. Te nyolcvan esztendős korodban is erényes szerelme leszel az uradnak.

Nem veszed észre, mennyire irigyellek? Nem az urad miatt, őt megtarthatod magadnak. A hosszú lányaid sem kellenek, nem szeretnék ötszörös anyós lenni és te ki vagy téve ennek a veszedelemnek. A lelki egyensúlyodat irigylem, az épségben megőrzött életkedvedet...

Ma spleenem van. Egymásután két ebéden vettem részt és te tudod, hogy az erős világítást, a zajt nem tudom elviselni.

Ezentúl nem fogunk találkozni, te meg én, Lili. Ez nagyon különös lesz. Nagyon sok közös volt közöttünk a kövér szabónkon és fényes kezű masszőrünkön kívül is. Igen, igen, ennek a fényest kezű masszőrnek köszönhetjük mi karcsú csípőinket.

Nagyon foglak nélkülözni. Azt hiszem, ha te a föld legterméketlenebb pontjára, a Blockberg csúcsára ülnél, otthonossá lenne minden körülötted.

Lili, kedves unokanővérem - ne ess le, kérlek, a székről: Richárd és én el akarunk válni.

Többet mondok: elváltunk egymástól.

Az igazságügyminiszter jóvoltából gyorsan és csöndben történt minden, amint láthatod. Huszonkét évi olyan házasság után, amelyet csak a tiétek múlt fölül mintaszerűségben, külön útra indulunk.

Te most sírni fogsz Lili, hisz te olyan istenáldotta, jó teremtés vagy. De én megnyugtathatlak: bízvást megtakaríthatod könnyeidet. Én mondom neked, rám nézve így történt a legjobban.

Valami kézzelfogható, érzékelhető okot igazán nem tudnék neked mondani. Richárdnak tudtommal nincs semmiféle viszonya és nekem sincs szeretőm. Nem őrültünk meg hirtelen, nem lettünk aszkéták. Botrány tehát nem fog ebből a magból kivirágzani, hacsak az nem, hogy két öregedő ember hirtelen abbahagyta a játékot.

Nagy harcot kellett vívnom a hiúságommal, mielőtt ezt a lépést megtettem. Én, aki minden időben büszke voltam a tetteim illethetetlenségére, én, aki halálos aggodalmat éreztem mindég az emberek Ítéletével szemben, most kitettem magamat a leggonoszabb találgatásoknak.

Én, aki eddig azt állítottam, hogy egy szerencsétlen házasságot is fenn kell tartani minden áron és hogy egy elvált, vagy vénleánynak maradt nő megérdemli pária életét. Én, aki kardoskodtam amellett, hogy a válás meg nem engedhető balgaság a már nem egészen fiataloknál, kilépek egy látszólag teljesen összhangzatos, boldog házasságból.

Beláthatod, hogy itt nagyon komoly dologról van szó.

Egy teljes esztendő óta el voltam már határozva. Egy teljes esztendeje vizsgálgattam magamat és hagytam figyelni a józanságomat, mielőtt az elhatározásból valóság lett. Hisz tudod, hogy én elég józan vagyok és így nem tudtam elképzelni azt, hogy én elsétálok az öreg piacról anélkül, hogy tudnám hova?

Az okom oly egyszerű és világos, hogy nagyon sokakat nem fog kielégíteni. Nem tehetek róla, más okom nem volt.

Te tudod, hogy Richárd és én olyan szépen megfértünk egymás mellett, amilyen jól csak két különnemü ember tud. Soha nem volt köztünk egy rossz szó sem.

De én egyszerre rájöttem arra, - nevezd ezt úgy, ahogy jól esik - hogy nekem egyedül kell élnem. Egészen egyedül, csak magamnak. Nevezd ezt egy őrült rögeszmének, egy lehetetlen bebeszélésnek, nevezd hisztériának - talán az is - nekem el kellett mennem az emberek közül, itt kellett hagynom mindent. Richárdnak nagy csalódás ez, de remélem, elég hamar ki fogja heverni - a gyárban is pótolni tudják majd a helyemet.

Eléggé titokban tartottuk a dolgot, ugyebár? Az ünnepély, amit legutóbb a nyári lakban adtunk, olyan búcsúlakoma-féle volt. Ti még sem vettetek észre semmit. Elég művelt emberek vagyunk, azt hiszem.

Az, hogy már ma este elutazom, igazán nem azért történik, mintha hegyen-völgyön túl akarnék lenni, mikor a nagy traccs megkezdődik. Kimondhatatlanul vágyódom az Egyedüllét után.

Jeörgen Malthe egy villát tervezett és építtetett nekem abban a hitben, hogy másnak készül. A villa egy szigeten van - a sziget nevét egyelőre titokban tartom. A szobák hat méter magasak, az ebédlőbe harminchat személy fér. Mindössze két szobám van. Elég ez egy elvált, öregedő asszonynak. Vannak még apróbb, erkélyes szobák az emeleten.

A hálószobám nagyon ízléses. Üvegteteje van, mint egy műteremnek. Csudálatos vágyam volt mindig a csillagos eget a fejem fölött látni. Ez az idegekre is megnyugtató lehet és az én idegeim rettenetes állapotban vannak.

A jövőben tehát a kedves férfiak hiányában az ég kedves csillagaival fogok flörtölni.

A villának kitűnő tulajdonságai is vannak. Szép a fekvése, várszerűen van építve és kiválóan - ezt jegyezd meg - nem vendégmarasztaló. Az élő sövény a kertben köröskörül majdnem olyan magas, mint a krisztiániai női börtön kőfala. A kapu soha sincs nyitva, portásom nincs. Az erdő belenyúlik a kertbe, a kert egyenesen a vízbe. Ez a birtok egy különcé volt, aki itt egy kunyhóban lakott. Ezt úgy benőtte, befutotta a folyondár, futóka és mindenféle zöldség, hogy érintetlen hagytam.

Soha életemben nem örültem még úgy valaminek, mint ennek a remeteéletnek. Van egy méltóságteljes konyhatündérem, Torp. Kívülről tudja ez minden ország főztjét, mint a miatyánkot. Láthatod, hogy nem vízen-kenyéren és erényességből akarok itt élni.

Szolgát nem tartok, bár a férfikiszolgálás iránt mindig előszeretettel voltam. Túlságosan költséges lenne. Különben nem is sejtem, hogyan fogok tudni megélni a kamatokból, pedig nem szívesen venném igénybe Richárd nagylelkűen fölajánlott havi járadékát.

Van egy szobalányom, Jeanne, gyönyörű borostyánkő szemekkel, vörös hajjal és finom, hegyes ujjacskákkal, amelyeket nem tudom, kitől örökölhetett.

Ők ketten lesznek egyedüli társaságom, úgyhogy teljesen magamra leszek utalva.

Kedves Lili, amennyiben lehetséges - most miután tudod a valóságot - egy kicsit tartóztasd föl a pletyka szennyes áradatát. És még egyet - ezt azonban az uradnak se áruld el, kérlek. - Jeörgen Malthe, ez a kedves ember, az utóbbi időben, - amint legnagyobb gyönyörűséggel tapasztalhattátok - megtisztelt fiatalos rajongásával, ő is úgy tesz majd, mint a többi férfi, elválásomban valami titokzatos okot fog keresni. Ez esetleg hatni fog rá. Kérlek, légy hozzá kissé barátságos és magyarázd meg neki a valódi okot.

Később, ha kissé nyugodtabb leszek, nagyon fogok levelednek örülni. Bár előre tudom, hogy öthatod része a gyermekeidről, a hatodik rész az uradról fog zengeni, holott én mind a hat részt szívesebben olvasnám a te személyedről és a városról, az életről, amely ezentúl is úgy folyik majd, mint eddig. Nem zárdába megyek és igy nem fog boldogtalanná tenni egy kis traccs.

Ha ezek után azt kérdezed, mivel fogom eltölteni az időt, csak azt válaszolhatom, hogy az idő megy magától is. Nem kell felhúzni, mint az órát. Meg aztán itt a tükröm. A ruhatervezgetések. Ezek sohasem lesznek hűtlenek hozzám. Itt a tenger, az erdő, a zongorám és a házam. Ha nagyon unatkoznám, itt vannak a Torp foldoznivalói...

Ha - Isten őrizzen meg - egy villám véletlenül belém sújtana, vagy váratlanul szívszélhűdést kapnék, kérlek, fáradj ide »kitisztogatni« utánam. Te unokanővérem vagy és a legjobb barátnőm. Nagy rendetlenséget nem fogsz találni, de - félrendet. Nem szeretném, ha Richárd az írásaim közt kotorászna most, miután már nem vagyunk házastársak. Minden jót kívánok neked.

A te Lindtner Elzád

Kedves jó Barátom, volt Uram!

Nemde elég stílszerű a megszólítás? Nem hatott meg, hogy egy idegen városba megérkezve, egy hölgy virágai üdvözölnek? Remélem, megértették ott az én jó német nyelvemet és elküldték őket idejében.

Átvillant agyamon az a gondolat, hogy igy foglak megelőzni minden városban, ahova megérkezel. Miután azonban csak a fővárosi virágkereskedők címeit ismerem, a többit megszerezni pedig lusta vagyok, lemondtam erről a könnyelmű gondolatról és mint »volt«-ról számolok be neked.

Akarod-e Richárd, hogy becsületesen őszinte legyek? Úgy bevallhatom neked, hogy sohasem becsültelek annyira, mint most és még sem történhetett másképp. Minden akaratod abban kell összpontosítanod, hogy ezt elhidd nekem. Ha ráhagytam volna magamat beszélni a maradásra egész lényemben az egyedüllét után való vágyódással, kínoztalak, gyötörtelek volna a nap minden órájában.

Legjobb, legkedvesebb barátom, hidd el, van valami abban a mondásban, amit egyszer nem tudom, kitől hallottam: »Vagy házasságra született egy nő és akkor mindegy, akárkihez megyen, beletalálja magát a hangulatba, vagy nem és akkor vétkezik maga ellen, mikor egy férfihez köti le életét.

Valószínűleg én nem vagyok alkalmas a házasságra. Különben minden időre, az örökkévalóságig meg tudtam volna veled elégedni és ez nem volt így. Nem benned volt a hiba. Mélységes komolysággal mondom, szeretném, ha szemrehányásokat tehetnék neked. De nem tehetek szemrehányásokat. Semmiféle tekintetben.

Nagy hiba volt tőlem, nagy gyávaság, amit tegnap este ígértem: hogy visszatérek hozzád, ha valamit megbántam. Én tudom, hogy nem fogok semmit megbánni, tudom, hogy nem fogok visszatérni. Az ígéretem téged mégis megzavar, megakadályoz abban… igen, bocsáss meg kedves barátom, de ez nem lehetetlenség - hogy egy asszonyt találhass, aki neked valakid lehetne. Add vissza ígéretemet és én hálás leszek neked. Csak akkor fogom magamat teljesen szabadnak érezni.

Ha visszatérsz, légy állhatatos a barátokkal és ismerősökkel szemben, akik megrohannak majd a részvétükkel és kíváncsiságukkal. Mélyen megszégyenítene engem, ha valaki - ez a »valaki mindenkire vonatkozik - bepillanthatna a mi együtt átélt életünkbe. Ami elmúlt, elmúlt. Sohasem fogja azt megérteni senki, ami két ember között történt, még akkor sem, ha tanúja volt életünknek.

Gondolj rám, ha asztalhoz ülsz. Ezentúl mindig este nyolckor fekszem, de a nappal együtt kelek. Gondolj rám, de ne Írj túlságos gyakran. Teljes nyugalommal akarom beleélni magam ebbe az új létbe. Később örömest foglak értesíteni mindarról a balgaságról, amit egy asszony gondol, aki öregségének egyedüli ura lett…

Ha tanácsomra akarsz hallgatni, újra, huszadszor is csak azt ismétlem: keresd a barátaid társaságát. Te nem nélkülözheted őket. És igazán fölösleges gyászévet tartani utánam. A képem fölé borostyánkoszorút aggatni, alatta gyertyákat égetni.

Te mindig hü, drága, előkelő barátom voltál és én nem vagyok annyira közönséges, hogy ezt ne tudnám kellőleg értékelni; nagylelkű ajánlatodat, hogy tőled pénzt fogadjak el, mégis vissza kell utasítanom. Csak most mondom ezt neked, különben az ellenkezőről akartál volna meggyőzni - mindenáron. Kis tőkém kamataiból meg fogok tudni élni.