Félig nyitott szemmel.

Családon belüli erőszak és eszkalációja

Kómár-Külüs Ágnes:

2023

Underground Kiadó Kft.

www.undergroundkiado.hu

Minden jog fenntartva!

Korrektúra: Szél Ildikó

Adél nénim, a nagynéném emlékének ajánlom, aki végig támogatott, mellettem állt a házasságkötésemkor, és mellettem állt a válásomkor is.

Köszönet minden bátor nőnek és férfinak azért, mert megnyíltak nekem, beavattak a legféltettebb családi titkaikba, kiálltak önmagukért, talpra álltak és újrakezdték az életüket.

Köszönet a barátaimnak, akik mellém álltak, amikor bajban voltam, és megfogták a kezem. Nekik köszönhetem, hogy most élek és megírhattam a könyvemet.

A helyszíneket és a neveket a személyi adatok védelmében megváltoztattam.

Egy mentálisan egészséges ember nem kínoz és nem bánt másokat!

Általában a megkínzottakból lesznek a későbbiekben a kínzók.

Senki nem születik úgy, hogy kínozni fogja a családtagjait, gyermekét, ám ha saját maga átéli ezt, komoly az esélye, hogy ismételni is fogja.

Tévedés azt hinni, hogy a rossz anyagi helyzetű és szociális státuszú családoknál van ilyen; EU

szintű tapasztalat, hogy nem kizárólag a lecsúszott család a színtere.

Hazánkban még mindig él sajnos az ’ami a családban történik, maradjon a családban’

közfelfogás, miszerint mindez magánügy, a család belső ügye.

Sajnos az sem ritka, hogy amikor segítséget kér valaki a családból vagy épp a hatóságoktól, a sértettet hibáztatják.

A közreműködő hatósági szakemberek burkoltan ugyan, de sokszor éreztetik, hogy az áldozat hibájának tartják a bekövetkezett erőszakot, így aztán a sértettek, akár a gyermek is, végül a hatóságoktól is félnek.

A gyermekjogok elismertsége és kultúrája hiányos, a megalázott helyzetbe jutottak nem kapnak biztatást.

További problémák forrása a hosszan elhúzódó büntetőeljárás: a sértetteket újra és újra kihallgatják, mindegyre a bántalmazott lélek érzékenysége iránti hozzá nem értéssel.

Nem járnak jobban az elkövetők sem; egyik oldal sem kap semmilyen mentális segítséget, sokkal inkább atrocitás éri őket.

Sőt, mivel többségében titokban is marad, az elkövető tovább űzi a cselekményt.

A családi bántalmazások hosszan elhúzódó jellegének okai:

– az elkövető következmények nélkül megteheti, nincs ellenreakció;

– szomszédok, ismerősök nem mernek vagy nem képesek fellépni;

– az állam és szervezetei asszisztálnak hozzá (amíg vér nem folyik...);

– a hatósági intervenciót többnyire férfiak művelik;

– férfi rendőrrel, ügyvéddel kell a legszemélyesebb ügyekről beszélni, miközben a hivatalos helyek tárgyi kultúrája maszkulin, a nőt mint használati tárgyat, dekorációnak mutatják;

– egy svéd kampány: ismert férfiak a plakáton: „Igazi férfi nem üt meg egy nőt!”.

Magyarországon is volt egy ilyen kampány.

Az erőszak eszkalációja:

– a folyamat mindig előrehalad, az erőszak szétterül, valamint fokozódik, különösen, hogy senki (ismerős, szomszéd, hatóság) nem reagál, nem mond „állj!-t”,

– igazolódik a módszer, a sértett közben leépül, idegileg kikészül, pl. alkoholistává, drogossá, gyógyszerfüggővé válik.

Évente több ezer nő veszíti el születendő gyermekét, negyedüket a várandósság alatt is bántalmazzák. Minden negyedik elvált nővel előfordult, hogy korábbi férje a házasságuk során megerőszakolta, és minden tizedik nőt és gyermekét bántalmazzák családon belül.

Esetleges megoldások

Ez egy elhallgatott, mégis országosan jellemző probléma.

A férfiak a saját környezetükben sokat tehetnek a családon belüli erőszak ellen azzal, hogy nem hunynak szemet elkövető férfitársaik viselkedése felett, s nyíltan elmondják a véleményüket erről a témáról.

A másik nagy probléma, hogy a tettek a falak mögött zajlanak, és ma is sokan úgy tartják, hogy ami a családon belül zajlik, az maradjon is ott. Családon belül is változtatni kellene ezen a hozzáálláson; ha látjuk, hogy bántalmazzák családtagjainkat gyermekével, gyermekeivel, nyújtsunk nekik segítő kezet, hogy kiutat találhassanak.

Mit tehetnek a hivatalok?

Ne kelljen éveket harcolni a polgármesteri hivatalokkal, hogy anyaotthont létesítsenek – mert volt szerencsém ilyen harcba is belebonyolódni –, hanem tartsák be a rájuk vonatkozó törvényi előírást!

A családok átmeneti otthona negyvenezer fő felett nem opció, hanem törvényileg kötelező!

Ha nem tartják be, olyan mértékű büntetést szabjanak ki a hivatalokra, hogy megérezzék, és mindaddig ismételjék a büntetést, amíg rá nem kényszerítik az anyaotthon létrehozására a városvezetéseket!

Ha a bántalmazottak menekülni szeretnének, akkor meg kell adni nekik a lehetőséget, hogy tudjanak hová menni!

Gyermekvédelmi törvény, azaz az 1997. évi XXXI. tv. 94. paragrafus 3. bekezdés 94. paragrafus.

(3)586 Az a települési önkormányzat, fővárosban a kerületi önkormányzat, amelynek területén a) tízezernél több állandó lakos él, bölcsődét,

b) húszezernél több állandó lakos él, az a) pontban meghatározottak mellett gyermekek átmeneti otthonát,