Szilágyi Zsófia

Iskolatáska

Tanárok és iskolák
a 20–21. századi irodalomban
– részlet –

KALLIGRAM
2026

A kötet megjelenését a Nemzeti Kulturális Alap támogatta.

Copyright © Szilágyi Zsófia, 2026
ISBN 978 963 468 630 9

Az én iskoláim

Osztálytársaimnak

Ha olyan regényekről, novellákról ír valaki, amelyek iskolában játszódnak, vajon érdekes-e az, hogy ő maga milyen tapasztalatokat szerzett diákként, szülőként, tanárként? Aligha lehet erre egyértelműen igennel válaszolni, hiszen az Anna Karenina elemzésekor sem várjuk el az értelmezőtől, hogy a saját szerelmi életéről beszámoljon (ha elvárnánk, mert kíváncsiak vagyunk, akkor sem fog róla mesélni). Bevezetésképpen most mégis megmutatnék valamennyit abból, miként hozhatók kapcsolatba a személyes élményeim és a művek értelmezésekor felmerülő szempontjaim, az egykor átéltek hogyan lopakodnak be az olvasataim mögé. Már csak azért is fontosnak tartom ezt a személyes bevezetést, hogy magukban az elemzésekben ne hozzam elő minduntalan a saját megrázkódtatásaimat vagy egykori meghatottságaimat.

Persze, azért sem lehet a diákként, tanárként vagy szülőként átéltekhez közvetlenül hozzáférnünk, az egykor történtek azért sem idézhetők fel egyszerűen, mert sokszor rádöbbenhetünk: az emlékeinket egy-egy könyvben olvasott vagy filmen látott jelenet befolyásolta, átszínezte. Nincs is ebben semmi különös, én, például, az Aranysárkány érettségi jelenetét sokkal többször olvastam, mint ahányszor az érettségimet átéltem: hiszen az utóbbit csak egyszer. Nagyon óvatosan, áttételesen kell kapcsolatot keresnünk élmények és művek között, ha iskolaregényt olvasunk. Az írók, ha épp nem regényekben, akkor is csak szövegekben (interjúkban, esszékben) tudnak beszámolni iskolai emlékeikről. Kosztolányi – hiába játszódott a regénye a huszadik század legelején, vagyis a saját gimnazista éveiben – az Aranysárkány tervezgetése idején (az 1920-as években) ellátogatott egy székesfehérvári iskolába, hogy megnézze, milyenek az akkori diákok, próbált személyes tapasztalathoz jutni a megírás korának iskolájáról is. Talán már ő maga sem tudta volna szétszálazni, hogy egy-egy szereplő vagy jelenet megszületésében vajon valamely diákkori vagy a székesfehérvári gimnáziumban szerzett élménye segített-e neki: az iskolában hajlamosak vagyunk típusokat és ismétlődő konfliktusokat meglátni, a kiközösítés, a „rossz tanuló felel” helyzet, az „unalom a tanórán” korokon (és akár országokon) átívelő szituációk.

Ha irodalmi iskolákról gondolkodunk, akkor a saját élmények (többszöri) átírásában, a különféle élményrétegek egy regénnyé gyúrásában egyértelműen Szabó Magdát látom a legtanulságosabb magyar szerzőnek: nála interjúról interjúra, korszakról korszakra is változott az, mit azonosított saját élményeként, vagy egy megírt szereplőt, helyszínt, konfliktust melyik életszakaszához kapcsolt hozzá. Sőt, az életmű utolsó időszakának legfontosabb regényében, a Für Elise-ben úgy idézte fel az iskoláskori emlékeit, mintha azokat önmaga korábbi regényén, az Abigélen keresztül látta volna: „Még távol volt az este, mikor a tábortűznél leperzselődött az álca a fejéről, de már megbámultam. Hogy sejthettem volna, kit figyelek? Az egykor megszülető Abigél Kőnig tanár urát.”‍¹

Az Abigélt nagyon könnyű önéletrajziként olvasni, különösen, ha a Szabó Magda-kultusztól kissé elhomályosult tekintettel közelítünk hozzá – persze, az világos, hogy a teljes cselekményről nem gondolhatjuk, minden éppen úgy történt az íróval, mint a regényben Vitay Georginával, hiszen ez már időben sem stimmelne (Szabó Magda huszonéves volt a második világháború idején), és a katonatiszt apa sem azonosítható Szabó Elekkel, bármennyire próbálnánk referenciálisan olvasni. De a helyszínt, a Matulát és Szabó Magda egykori iskoláját, a Dóczyt már nem nehéz összemosni – pedig a szerző maga is elmagyarázta egy esszéjében, hogyan keveredtek össze a diákként és a tanárként szerzett élményei az Abigél írása során.‍² A tér tehát Debrecenből jön, az idő viszont Hódmezővásárhelyről: kicsit olyan ez, mint a sorozat forgatása, amikor az iskola kertjét a vácrátóti arborétum „játszotta”, a Matuláról a belső felvételek a budapesti Váci utcában (időnként meg a Filmgyárban) készültek, Horn Mici háza pedig egy XVIII. kerületi, bérelt épület lett. Egy esszében Szabó Magda nemcsak azt mesélte el, miként alapozták meg a regény hangulatát a tanárként szerzett vásárhelyi emlékei, de azt is, hogy nem azt írta meg, hogyan is viselkedett ő maga vagy a többi tanár annak idején a hódmezővásárhelyi gimnáziumban, hanem azt, hogyan kellett volna viselkedniük: „Mindent beleírtam az Abigélbe, amit nekem kellett volna megtennem, aki tanú voltam és kortárs, de nem lettem több egy bűntudatos szemlélőnél.”‍³

Szó nincs arról, hogy iskolaregényt szeretnék írni: csak jelezni akartam, mennyire megbízhatatlanok lehetnek a diákkorból hozott emlékeink, legyünk akár írók, akár irodalomtörténészek. Nem előhívjuk, hanem megkonstruáljuk őket, az olvasmányélményeinktől (és a látott filmektől, sorozatoktól) is befolyásoltan. Ha máskor nem, egy-egy érettségi találkozón kiderül, hogy esetenként olyan sztorikra sem emlékszünk, amelyeknek mások szerint a szereplői voltunk. Lehet, hogy azért felejtettük el, mert kínos volt, és jobb eltemetni mélyre, de az is elképzelhető: nekünk nem volt emlékezetes, így a történtek óta nem meséltük el egyszer sem, nem formáltuk sztorivá. De azzal is összefügghet a másként-emlékezés, hogy mi is anekdotává változtattuk azt a történetet, vagyis lekerekítettük, megformáltuk, sokszor elmeséltük már olyanoknak, akik nem voltak a szereplői. Így, mondjuk, a matekórából oroszóra lett (mert jobban hangzott, vagy egyszerűen ilyen változatban őrizte meg az emlékezetünk), aztán teltek az évek, és mostanra már az anekdotánkra emlékszünk, a történésre magára nem. Akár bosszantó is lehet, amikor a szemtanúk odadobják elénk a saját, a miénktől eltérő emlékeiket – vagy a miénkre csak nyomokban emlékeztető anekdotáikat. Hiszen mi olyan jól elvoltunk a magunkéval: általában vissza is térünk hozzá, rögtön az érettségi találkozó után, amikor már nincs mellettünk egyetlen szemtanú sem.

Mégis jobb volt ülni

Ma már mindenkinek többféle iskoláról lehetnek emlékei. Nem feltétlenül és mindig az első a legmeghatározóbb: az első napomra az iskolában egyáltalán nem emlékszem. Ha valahogy elképzelni szeretném, milyen is lehetett annak idején belépni a szekszárdi négyes iskolába, az Esti Kornél második fejezetét veszem elő. Nem azért, mert 1979-ben is annyira különböző csoportokba rendeződtek volna a gyerekek a szüleik társadalmi státusza szerint, mint Kosztolányinál (ahol még 19. századi iskolaszituációt látunk), sokkal inkább amiatt, mert az iskola kiváltotta, fizikai tüneteket is okozó szorongást Kosztolányi nálam sokkal jobban írta meg: „Amikor anyjával az iskola homályos előcsarnokába ért, elhalványodott. Rájött a »nehéz lélekzés«. Szokása szerint egy oszlophoz dőlt s teljes erejével magához szorította. Anyja lehajolt hozzá, megkérdezte, hogy mi baja. Nem felelt neki. Csak a kezét szorongatta, egyre erősebben.”‍⁴

Az a hányinger és fejfájás, amivel én elsősként általában az iskolába érkeztem, nyilván nem az első napomon jelentkezett, hanem valamivel később, amikor már volt alkalmam a tanító nénivel és a módszereivel megismerkedni. Ez a bizonyos tanító néni semmiféle „szülői előszűrésen” nem esett át: szó sem volt akkor még tanítóválasztásról, nyílt napokról, kedvcsináló foglalkozásokról. A körzeti iskolába kerültél, és ahhoz a tanítóhoz, aki éppen jutott. Örülhettél, hogy befértél egyáltalán valahova, lett osztálytermed, padod, széked – az 1970-es években születetteknek ugyanis, óvodától az egyetemig, az lett az alapvető élményük, hogy túl sok gyerek jut túl kevés helyre. De hiába tűnik ez korszakos életérzésnek, itt is lehet Kosztolányi-idézetet előszedni. Esti Kornél is valami hasonlót élt át, amikor belépett a Vörös Ökörnek nevezett iskolaépületbe, majd, némi nehézséggel, leülhetett: „Valahol középütt talált egy tenyérnyi helyet, egy pad legszélén. Csak a féllábával ülhetett le ide, úgyhogy a másik lába az űrben lógott. Mégis jobb volt ülni, eltűnni a szemek elől, megsemmisülni a tömegben.”‍⁵

Bekerülve abba a bizonyos általános iskolába, az olvasás hamar olyan természetes lett, mint a levegővétel (nem tudtam olvasni korábban, hiába akarta a nyolc évvel idősebb bátyám átadni a betűk összeolvasásának tudományát), a színezéssel sem volt baj, a ceruzafogással sem, a betűim mégsem akartak beférni a vonalak közé: három rémületes vékony sáv várt minden nap az elsős írásfüzetben. Ez lett az iskolakezdésem meghatározó élménye, a küzdelem azért, hogy beférjek, ne lógjak ki, hiszen egyébként is nehéz volt beférnünk bárhová. Sokan voltunk, már a születésünkkor elszúrtuk, aztán meg együtt mozogtunk intézményről intézményre, úgyhogy mindig, mindenütt: sokan. Nagy létszámú csoportok az óvodában, tömegek a játszótéren. Délelőtt-délutános rendszerben kezdtem az első osztályt, az egyik héten nyolcra mentünk, a másikon egyre, váltottuk egymást, mint a fodrászok meg a körzeti orvosok. De még ez sem oldotta meg a gondot, amit a felnőtteknek okoztunk: hogy legyen helyünk, faházakat húztak fel a szekszárdi, új építésű, akkor modern iskola szélén. Faházakba bandukoltunk be a reggeli hidegben, ha délelőttösök voltunk, és faházakból menekültünk haza a délutános héten esténként. Itt próbáltam a betűimet belekényszeríteni a vékony sávokba, mert tudtam, addig nem mehetek haza, amíg nem sikerül. Tehát írtam, kivittem a füzetet a tanári asztalhoz, de a betűk nagyok voltak, túl nagyok. Kilógtak. Györgyi néni visszazavart, radíroztam, újrakezdtem, kint egyre sötétebb lett, téli este, én meg azt hittem, nem szabadulok ki az írásfüzet vonalai közül sosem.

A lakótelepi egyformaság

Szekszárdról 1981 nyarán Budapestre költöztünk, pontosabban Óbudára: jönni ugyan nem akartam, de nem kérdezték a véleményemet. Az iskola ismét csak a körzeti általános iskola lett, kiszabadultam a faházból, patinás épületbe kerültem, óriási lakótelep közepén. Amikor először leszálltunk a szüleimmel a buszról, és felemeltem a fejem, egy tizenöt-emeletes házat láttam, körülötte meg rengeteg tízemeletest, a rettenettől meg sem tudtam számolni, melyik mekkora. Imbolygó épületek, szürke, hosszú csíkok: nem sokkal később találtam rá egy regényre, ami elviselhetőbbé tette a lakótelepi életet, mivel megtudtam belőle, hogy az első benyomásommal nem vagyok egyedül.

Az új lakótelep olyan volt, mint valami óriási galambdúc. A vastag betonlábakon tízemeletes házak imbolyogtak – Gergő határozottan úgy érezte, hogy imbolyognak, mikor nyakát megfeszítve felnézett rájuk. Bár eleinte érdekesnek ígérkeztek a lábon álló felhőkarcolók, de hamar kiderült, hogy túlságosan új és túlságosan tiszta itt minden. A lépcsőház például, mint egy műtő: csillogó, halk és hűvös. Az ember szinte fizikai kényszert érzett, hogy lábujjhegyen lépkedjen, és suttogva beszéljen.‍⁶

Persze, nem tudtam Csukás István regényét hézagmentesen magamra vonatkoztatni, hiszen mi nem vadonatúj lakótelepi házba költöztünk be, akkorra már olyan hét-nyolc éve koszolódott az az óbudai panelház, amelynek a tizedik emeletére kerültem: de ennyi „stimmelés” gyerekként éppen elég volt ahhoz, hogy úgy érezzem, ez a könyv nemcsak nekem, de rólam is szól. Csukás ugyanakkor nem forradalmi gyerekkönyvet írt, a Vakáció a halott utcában nagy példányszámban jelent meg (az 1976-os kiadásba belenyomtatott példányszám: 69 800), és nem a modernizálódás, nem a lakótelep-építkezések ellen beszélt. Még akkor sem, ha Csukásnak nagyon fájt a múlt rombolása, amit óbudai lakosként meg is tapasztalt, tudta, milyen az, ha a lakótelepek kedvéért nem pusztán a kisváros egykori polgári kultúráját tüntetik el csaknem teljes egészében, de az ókori múlt nyomait is megsemmisítik. (A földből kibukkanó romokat nem egyszer szétverték légkalapáccsal, ha éppen útban voltak, vagy egyszerűen visszatemették: még én is láttam ilyet, a nyolcvanas években.) Csukás nagyon trükkösen oldotta meg, hogyan írjon egyszerre kiadásra alkalmasnak nyilvánított, a hivatalos irodalompolitika által támogatott, ugyanakkor a gyerekek által is kedvelt könyveket, olyanokat ráadásul, amelyek még ma sem tűnnek hamisaknak: kimenekítette a gyereket az iskolából, és a vakációban mutatta meg a gyerekcsoportokat. Ha fel is sejlettek ezekben a regényekben az úttörőszervezet közösségi egységei (mint a Keménykalap és krumpliorrban a Vadliba őrs), nem voltak ezek többek természetesen is létrejövő gyerekcsoportoknál, gyerekek alkotta baráti társaságoknál. És a Vakáció a halott utcában az egyik legrafináltabb Csukás-könyv. Látszólag vidám történetet olvasunk, talán elsőre észre sem vesszük, hogy a történetet belengi a szomorúság: a gyerekszereplők is csak egy pillanatra csendesednek el, megérezve a rejtett tragédiát, aztán élik az életüket tovább.

A regény elején beköltöznek az első lakók az új házakba, szembesülnek az épületbelsőkkel, amelyek nem vonzók ugyan, mégsem halottasházra emlékeztetnek, „csak” műtőre: az még nem feltétlenül a halál helye, onnan távozhatunk akár gyógyultan is. A gyerekek hamar unatkozni kezdenek az üres és tiszta lakásokban, kimennek tehát az új épületekből, játszani szeretnének, kalandot, közösséget találni. Egymásba botlanak, majd hamar felfedeznek egy utcát, régi, kicsi házakkal, a múlt rekvizitumaival. A lakók már nincsenek ott, a bontási határozat megszületett: de hamar felfedezik, hogy minden háznak története, arca van. És a gyerekek belebújnak az elköltözöttek szerepébe, az egyikük szabó lesz, a másikuk magánnyomozó, a harmadik nyúltenyésztő. A régi lakók, akiket, ahogy akkoriban mondták, szanáltak, úgy hagytak ott mindent, mintha visszajöhetnének még valaha. Sajátos búcsúgesztussal szinte élővé tették utoljára a halott utcát, ahogy egy halottat felöltöztetnek a temetésre:

A nyitott verandáról még egyszer végignéztek a gyönyörű kerten, majd bementek a házba. Csombor rögtön talált az előszobafogason egy aranyzsinóros portássapkát. Az ellenző fölött nagy aranybetűkkel rá volt hímezve a sapkára: ARIZONA. Csombor felpróbálta, s éppen jó volt neki, illetve egy kicsit még szűk is volt. A szobák tiszták voltak, gondosan kisöpörte a tulajdonosuk, mielőtt elköltözött volna. Ezen egy kicsit elcsodálkoztak, mert ennél feleslegesebb dolgot elképzelni is nehéz, de azután eszükbe jutott a kert, és mindent megértettek. Vagy legalábbis megsejtették, hogy van ilyen is, a szeretetnek ilyen megnyilvánulása, hasonlít ahhoz, ahogy a halottat utoljára felöltöztetik.‍⁷

Óbudán, a tizenöt-emeletes ház előtti kis téren még a nyolcvanas években is nénik és bácsik ültek, nyaranta akár reggeltől estig – hamar megtudtam, hogy ők éltek azokban a kis házakban, amelyeknek a helyére a diadalmas tornyok és szalagok kerültek. Elfogadták ezt, mi mást tehettek volna, de nem bírtak meglenni a lakásaikban. Reggel vizet töltöttek az olympusos palackjaikba, hoztak le maguknak szendvicset és újságot, aztán ücsörögtek és beszélgettek a padon, egészen estig, mi meg köszöntünk, ha elszaladtunk előttük. Volt ugyan hajlékuk, modern és kényelmes, ezt mondták legalábbis nekik, és az ablakukból el lehetett látni egészen a Hármashatárhegyig – de ők maradtak inkább ott. A padon. Hajléktalannak nézhettem volna őket, ha tudtam volna a nyolcvanas években, mi is az a hajléktalan: pedig valójában ők voltak otthon Óbudán, és nem a beköltözők, akik birtokba vették az új, lakótelepi lakásokat.

A Vakáció a halott utcában egyértelműen az óbudai lakótelepről szól ugyan, a regénybeli helyszín mégis könnyedén behelyettesíthető sok másik lakóteleppel – például az újpestivel, ahol ugyancsak erőteljes múltrombolás történt, és ahol a könyvből készült, egyébként erősen átírt és elrontott filmet is forgatták. A lakótelep borzalmas hely, sugallja egy nyolcvanas évekbeli meseregény, Békés Pál A kétbalkezes varázslója:

Fitzhuber Dongó leszállt a 101-es buszról. A busz elporzott, ő pedig körülnézett és elhűlt. Sejtette ugyan, hogy nem hiába tartják minden varázslóterepek legiszonyatosabbikának a Nimbusz Endre Bertalan utcai lakótelepet, de ez mindent felülmúlt. Ameddig a szem ellátott, tízemeletes házsorok, ablaksorok, erkélysorok, lépcsősorok, saroksorok. Egyetlen földszintes, alacsony házacska lapult a tízemeletes óriások tövében: a szolgáltatóház. U alakú volt, az U öblében fontosabbnál fontosabb boltok és hivatalok, a Gyümért bejárata mellett pedig egy műmárvány tábla a következő felirattal:

E ház helyén állt a ház,
melyben május 29-től június
3-ig lakott és alkotott
Nimbusz Endre Bertalan.‍⁸

Aztán Békés könyvében is kiderül, hogy még egy ilyen sivár helyen is megteremnek a mesék – számomra is kiszínesedett a szürke óbudai lakótelep idővel, barátaim lettek azokban az egyforma lakásokban, ahol csukott szemmel is elboldogultunk, hiszen sem a bútorokban, sem azok elrendezésében nem volt különösebb változatosságra esély. Békésnél azért lehet a lakótelep is „mesés” hely, mert kiderül, a lakásokban szétszórva élnek annak a királyságnak a tagjai, a királytól a hopmesterig, és a királylánytól az udvari főszakácsig, amelyet szanáltak, hogy a helyére lakótelepet építsenek.

Milyen szép is lett volna, ha az óbudai lakótelep közepén álló iskolában olyan könyveket olvasunk, amelyek segítenek megérteni a helyzetünket – például azt a sajátos „olvasztótégely” szituációt, aminek köszönhetően a lakótelep és a körzeti iskola egy osztályba terelte a legkülönbözőbb társadalmi háttérrel rendelkező, nagyon különböző családokból érkezett gyerekeket. Persze, nem olvastunk semmi ilyesmit, a korszak gyerekirodalma nem volt része a tananyagnak, maradtunk a kötelező olvasmányoknál, az Egri csillagoktól egészen Solohov Emberi sorsáig. Pedig akár Csukás, akár Békés Pál könyve kontextusba helyezhette volna az 1981 és 1987 közötti óbudai iskolai éveimet. Abban az iskolában kétféle tapasztalás ötvöződött alapélménnyé: a szorongás finom oldódása és a látszólagos egyformaság mögött bujkáló erőteljes eltérések.

1982 őszén új, fiatal tanítónőt kaptunk, az alsó tagozat utolsó évfolyamában. (Fiatalnak ugyan fiatal volt az előző is, de róla az osztálynak csak egyetlen emléke maradt, az, amikor az egyik „rossz gyerek” kiszaladt az osztályteremből, ő meg kergetni kezdte az épületben, kezdőként nyilván bele sem gondolva abba, mi történik mindeközben a magára maradt harminccal.) Ma azt mondanám, ez az új tanító néni alternatív pedagógiát művelt, valódi lázadó volt. Bár ezt annyira finoman csinálta, mintha csak jelezni akarta volna, lehet másképpen is, mintha minket próbált volna védeni és felszabadítani a nyolcvanas évek fullasztó levegőtlenségében. A jelek tényleg finomak voltak: farmerszoknyában jött ünnepélyes csapatgyűlésre, holott rajvezető volt, és a fülünk hallatára teremtették le ezért; óra közben azt mondta, biztosan elfáradtunk, ezért hajtsuk le a fejünket a padra, maradjunk csöndben, és figyeljük a mindenhonnan érkező zajokat; amikor valamilyen háborúról esett szó órán, megkérdezte, tudjuk-e, milyen háborúk zajlanak éppen a világban. Talán érthetetlen ma már, amikor élményt adunk, bevonunk és motiválunk, hogy ez az utóbbi kérdés miért is maradt meg emlékként: nyilván azért, mert annyira nem volt átjárás az életünk és az iskolai tananyag között, hogy egy ilyen, teljesen hétköznapi, a gyerekek érdeklődését felkeltő kérdés is meglepetés volt akkoriban. De Jutka néni legkülönösebb akciója az volt, amikor, megtudva azt, hogy az osztályunk, vagyis a rajunk két őrse a Donald kacsa és a Miki egér nevet viseli, azt mondta, akkor már legyünk következetesek, a rajnév pedig legyen: Walt Disney. És mi boldogan belementünk ebbe, a nem túl élénk rajéletnek pedig egy évre része lett, hogy elmélyedtünk egy amerikai filmrendező életében, semmi feszültséget nem észlelve az úttörőmozgalom kimondott vagy kimondatlan eszményei, céljai és ebbéli tevékenységünk között. Hogy nem volt túl ellenőrzött azokban az években már az úttörők élete, jól jelzi, hogy az 1982–83-as tanévben lehetett egy raj az óbudai 55. számú Zrínyi Ilona Úttörőcsapatban, amelyik Walt Disney nevét viselte: amikor aztán felsőbe kerültünk, elbúcsúztunk Jutka nénitől, az új osztályfőnökünk, egyben rajvezetőnk gyorsan lecserélte a nevünket, így vettük fel (aligha a mi javaslatunkra) Kőrösi Csoma Sándor nevét.

A rendszerváltás – és a változatlanság

Nagyon szerencsésnek gondolom magamat és az egész nemzedékemet azért, hogy éppen tizenhat évesen, gimnáziumi éveink közepén élhettük meg a rendszerváltást: ami egyszerre változtatta meg és hagyta érintetlenül a magyar iskolákat. Igaz, a változatlanság-érzéshez arra is szükség volt, hogy ez a gimnázium éppen az ELTE Apáczai Csere János nevét viselő gimnáziuma legyen, egy mostanra több mint százéves épületben. Az egyetlen olyan iskolám ez, amelynek az épületébe most is nyugodtan bemehetek (el is töltöttem ott még fél évet tanárjelöltként, további hat évet pedig szülőként), apróbb változásokat felfedezhetek ugyan az épületben, de a pénztelenség megkímélt attól, hogy elveszítsem a megszokott tereket. Bár aligha normális az, hogy soha nincs pénz az ország egyik legjobb iskolájának már régóta esedékes felújítására, de ez kell ahhoz, hogy könnyes szemmel állapíthassuk meg: nahát, még mindig ugyanaz a ronda csempe van a falakon. Így megállhatott az idő: a negyedik emeleti folyosó ablakain ma is ugyanúgy süt be a nap, mint 1990-ben. Azért is lett a visszatérés esélye annyira fontos mostanra, mert nemcsak a szekszárdi faházak tűntek el, de teljesen átépült és funkciót váltott az óbudai Zrínyi Ilona Általános Iskola (ma az Alternatív Közgazdasági Gimnázium található meg benne), és még az egykori egyetemem is elköltözött, a Pesti Barnabás utcai épületet visszaadva a piarista rendnek.

Az Apáczaiban egyszerre lehetett 1987-ben megélni, hogy egy hosszú történetbe lépünk bele, folytatva a hagyományokat, csend, rend, fegyelem, elnyomás, meg azt is, hogy mindez szertefoszlott, gimnazistának és apáczaisnak lenni jó és felszabadító. Ezt a furcsa kettősséget, a szigor és felszabadulás közötti billegést csak felerősítette, hogy közben az egész világ is átalakulóban volt.

Nem tudom megítélni, pedagógiatörténeti kutatások szükségeltetnének hozzá, hogy mikor tört ki a reformdüh a magyar iskolarendszerben, és miként sikerült tartósan fenntartani azt az állapotot, hogy a mélyrétegekben szomorú változatlanság honol ugyan, mégis mintha állandó izgalmi állapotban vezetnénk ki és be képzéseket, módszereket, bemeneti és kimeneti követelményeket. Gyerekként megéltem a később eredménytelennek minősített szóképes olvasástanítást (mondhatnám büszkén, hogy e remek módszer ellenére tanultam meg minden nehézség nélkül olvasni), vagy azt, ahogyan a gyakorlati foglalkozást felváltotta a technika tantárgy: az előttünk álló évfolyam lányai még varrtak és palacsintát sütöttek, mi már láncbontó présre és gőzgépre kaptunk osztályzatot. Aztán szülőként megkaptam a be- majd kivezetett nem szakrendszerű oktatást (az NSZK-napokat, ahogy az egykori Nyugat-Németországot már csak hírből ismerő gyerekek hívták), a mindennapos testnevelést, a kötelező önkéntes munkát. Egyetemi oktatóként meg mindent, ami csak elgondolható, a BA/MA-képzésre való áttérést, a rövid ciklusú képzés bevezetését, az osztatlan tanárképzés elindítását, és még sorolhatnám.

A rendszerváltás iskoláiban annyi minden változott, hogy a tanáraink inkább a megszokottba kapaszkodtak – épp elég volt az is, hogy megszűnt a KISZ (1987-ben még rendben elindult az úgynevezett KISZ Felkészítő Tanfolyam, de már nem volt különösebb következménye, ha az ember úgy döntött, hogy nem fog belépni), megszűnt az orosz nyelv kötelezőnek lenni, a történelem hirtelen átalakult, 1956-ban már nem ellenforradalom volt – de akkor micsoda? Leginkább semmi: az 1991-ben érettségizők egyetlen tétele sem szólt a második világháború utáni időszakról, sőt, a tankönyvünk is ott ért véget, hogy Hirosimában és Nagaszakiban ledobták az atombombát. Mivel arra nem volt kapacitás, hogy 1989-ben új nyelvet kezdjünk el tanulni, ugyanakkor a forradalmi hangulatot sem kívánták fokozni az iskolában, az orosz órák problémájára egészen sajátos megoldás született, az „aktív” és „passzív” orosztanulás. A terem elejében egy maroknyi csapat folytatta a nyelvtanulást, hátul pedig a passzívak (akik valójában sokkal aktívabbnak bizonyultak, igaz, nem az orosztanulásban) egyetlen feladatot kaptak: maradjanak nyugton. Osztályozni azonban így is kellett őket, félévente fogalmazást vagy fordítást vártak tőlük, amivel az a néhány aktív oroszos (köztük én) jól tudott keresni. A tanáraink nagy része elvesztette a talajt a lába alól, és félrenézett inkább, hogy se megtiltani, se különösebben megengednie ne kelljen semmit. Ez történt akkor is, amikor 1989. október 23-án kitaláltuk, hogy kimegyünk megnézni a köztársaság kikiáltását, iskolaidőben, és a forrongás szép lassan betöltötte az iskolát. Aztán egyszer csak azt hallottuk az iskolarádióban, hogy az igazgató az utolsó két órára tanítási szünetet rendelt el: menjetek, ha akartok, de semmi közöm hozzá, üzente nekünk az iskolavezetés. Mi meg mentünk – nem egyedül, mert a magyartanárunk, aki védőernyőt vont fölénk négy éven át, vállalta, hogy elkísér minket.

Mert tanárból sokfélét meg lehetett ismerni ott, régi vágásút és fehér köpenyest, meg kockás ingest és reformert: a négy gimnáziumi évem meghatározó személyisége, Szabolcsi János – az a bizonyos védőernyő – nemcsak azt mutatta meg, hogyan kell irodalmat tanítani, de azt is, hogyan kell ott lenni mindig, ha egy gyereknek szüksége van ránk. Nemcsak az órákon kaptunk olyan feladatokat, például, hogy a következő órára határozzuk meg, hány százalékban érezzük magunkat Tonio Krögernek és hány százalékban Hans Hansennek, majd ugyanezt írjuk le a névsorban előttünk és mögöttünk állókról, de diákszínjátszottunk, alternatív iskolaújságot írtunk, színházba jártunk vele. (A Tonio Kröger-es feladatból óriási sértődések lettek, furcsa módon abban az osztályban senki sem akart Hans Hansenhez hasonlítani, még azok sem, akik valamilyen rendes hivatalnoki, gazdasági, mérnöki pályára készültek.) Ő segített akkor is, amikor, a meglévő hagyományok szép folytatásaként, kedves barátomat, a most már íróként is ismerhető Mezei Márkot berendelték az igazgatóiba, és ráparancsoltak, hogy azonnal menjen haza és vágja le a szakállát, ami ugyan nem volt sem szép, sem dús, de neki az első volt, így nagyon ragaszkodott hozzá – ekkor, legalábbis mi így hallottuk a történetet, Szabolcsi bement az igazgatóhoz a munkakönyvével (hogy miért is lett volna nála a munkakönyve, nem tudom, de a sztori így hatásos), amelyet az asztalra csapott, és azt mondta, a borotválkozásra kényszerítés esetén ő azonnal felmond. A „Kossuth-körszakáll” maradt – és Szabolcsi is, egészen addig, amíg le nem érettségiztünk.

De megtapasztalhattuk azt is, hogy fehér köpeny és laza kockás ing között nem olyan egyszerű az ellentét, ahogy mi gondoljuk. A legjobb példa erre Irma néni volt, félelmetes matektanárnőnk, aki csukott szemmel, kristálytiszta logikával magyarázott, és az elitgimnáziumba érkező, a saját általános iskolájukban a kitűnőséghez szokott gyerekeknek rögtön a legelső matekdolgozatnál bebizonyította: semmit sem tudnak. Vagy majdnem semmit – az első dolgozatom hármas lett nála, ami ugyan az osztály felsőbb régióiba repített, mégis komoly megszeppenést okozott, ilyen jegyet a saját ellenőrzőmben nem sokszor láttam korábban. De aztán halkan, hiszen soha nem emelte fel a hangját, megnyugtatott mindenkit, hogy innen fogunk győzni, ha követjük őt, figyelünk és tanulunk, ötösre érettségizünk majd, mi, nem-matekosok is. És így is lett, a többségünkkel legalábbis. Ha pedig mégsem, az is kiderült, hogy végtelen szigorúsággal, keménységgel és fehér köpenyben is lehet egy tanár empatikus és emberséges.

Az ezt leginkább bebizonyító történet nem az enyém, az érintett is csak akkor merte elmondani, amikor egy sokadik érettségi találkozón úgy érezte, elévült a bűn. Ennek az osztálytársamnak és jóbarátomnak ma nyilván mindenféle felmentése lenne, hiszen feltehetőleg diszgráfiás és diszkalkuliás (akkoriban ezeket a részképességzavarokat senki sem állapította meg, csak nyelvtan és matek egyesek jelezték). Megírta a matekérettségit, saját érzései szerint sem túl sikeresen, tudva, hogy bukás esetén vár rá egy szóbeli még. Aztán pár nap múlva csörgött a lakásukban a telefon: Irma néni kereste. Egy telefonáló tanár, ez már önmagában is rémületes volt akkoriban – egy érettségi után telefonáló matektanárnő különösen. Mindössze annyit kérdezett: „megvan még az a tolla, amit az érettségin használt?” Az elrebegett igen hallatán azzal folytatta, hogy „akkor fogja meg, és jöjjön ide a lakásomra”. Kőbányáról Budára nem lehetett tömegközlekedéssel gyorsan eljutni akkor sem, az érintett előtt sokszor lepergett félelmében élete addigi tizennyolc éve – aztán odaért, Irma néni kinyitotta az ajtót, beintette az egyik szobába, elé rakta az érettségi dolgozatát, és mérgesen annyit mondott, „vegye elő a tollát, diktálok”. Majd kidobta a rémült diákot a lakásából. Nem értette, hogyan nem lehet kettesre megírni egy ilyen dolgozatot, de tudta, buktatással semmire sem megy. Köszönetet sem várt, noha sokat kockáztatott – most már, jóval a halála után, utólagos köszönetnyilvánításként is írtam meg ezt a történetet, annak tudatában, hogy az az egykori, halálra rémült fiatalember sem a matematikára, sem a gimnáziumára nem hozott szégyent.

Ha ilyen tanárokkal nem találkozom, könnyen lehet, hogy én sem leszek tanár – annak ellenére sem, hogy már akkor is tanárosat játszottam, amikor iskolába sem jártam még, osztályt képezve a babáimból. De akadtak azért olyan esetek is, amelyeket felidézhetek, ha szörnyekké változott tanárokról vagy megkövült tanári szerepekről olvasok. A gimnázium rettegett orosztanárát (aki mellett még azok is féltek elhaladni a folyosón, akiket nem tanított) volt alkalmam látni egy gyógyszertárban, amint meghunyászkodva hallgatta, hogy a patikus dühödten teremti le, mert rosszul töltött ki valamit, talán egy utasítást nem értett meg: én meg döbbenettel néztem végig, miként foszlik szét minden ereje és hatalma attól, hogy a gimnáziumtól pár méterrel arrébb egy másik térbe kerül, olyan közegbe, ahol ő már nem tanár, hanem ostoba, hétköznapi vásárló, és nem ő van a hierarchia csúcsán. Olyan tapasztalat volt ez, mint Novák Antal temetésén az egyik diákjának, Jámbornak szembesülni azzal, hogy „a tanárok is meghalnak” – egyébként tanárhalálból, sőt, tanártemetésből is kaptunk a négy év során, két alkalommal is, az első gimnáziumi évünk utáni nyáron pedig azt is át kellett élnünk, milyen az, amikor az egyik osztálytársunk nem tér vissza soha, mert tizenöt évesen, motorbalesetben meghalt.

Hogy a gimnáziumunk egyszerre létezik a maga valóságában és az anekdoták, legendák, könyvek, filmek birodalmában, már középiskolásként megtapasztaltuk. Bár Bereményi Géza Megáll az idő című filmje 1981-es, gimnazista korunkban sugározta először a Magyar Televízió. Az ezt megelőző napokból megmaradt bennem egy jelenet: egy „nagyfiú”, akkori negyedikes (ha annyira nagynak tűnt, akkor mi meg nyilván sokkal kisebbek lehettünk, elsősök vagy másodikosok) rohant végig a folyosón, az ajtóból bekiabált minden osztályba, hogy „nézzétek a Megáll az időt!”, a tanárok meg őt akarták volna megállítani, rohantak utána. De lehetséges, hogy ez a jelenet már egy filmbelivel mosódik bennem össze, azzal, amikor Pierre és barátai futnak a hosszú folyosókon, és verik le a falakról a tablókat: mindenesetre valahogy már akkor megtudtam, hogy ez a film az Apáczaiban játszódik, mivel Bereményi oda (is) járt. Azóta már volt alkalmam végignézni egy különleges színházi előadást, a Proscenion Drámaszínpad produkcióját: a színészek az egykori helyszínen, gimnáziumom folyosóján adták elő a Megáll az időt. Persze, mi már nem azonosultunk a szereplőkkel, bár azt is elmondták a „nagyok”, hogy a filmbéli Rajnák még mindig az Apáczaiban tanít: sokkal inkább az 1989-es Holt költők társaságába képzeltük magunkat, Mr. Keatingben Szabolcsi tanár urat láttuk. Igaz, őt nem üldözték el az iskolából, mégis sírva néztük a film zárójelenetét: azt gondoltuk, mi is így állnánk ki mellette, a padra mászva kiáltanánk, „ó, kapitány, kapitányom”, ha valaki mégis üldözni próbálná… … …

Bibliográfia

Ács Margit (szerk.)

2013 A rendszerváltozások megjelenítései a magyar irodalomban, szerkesztette Ács Margit, Budapest, Magyar Írószövetség – Kortárs

A „Haláljáték” a Kamara Színházban

1931 A „Haláljáték” a Kamara Színházban, 8 Órai Újság, 1931. január 14., 8.

Almássy Balázs

2013a „Tanár úr kérem” A tanár szerepe és hivatásának ábrázolása a Nyugat korának magyar irodalmában, ELTE BTK, »doktori.btk.elte.hu – pdf« (Utolsó letöltés dátuma: 2026. 01. 12.)

2013b Tanártípusok a Nyugat korának magyar irodalmában, Neveléstudomány, 2013/4, 45–68.

Altay Margit

1970 Amit az óra mesél, Budapest, Móra

Anhem, Stefan

2022 A fantom, fordította Annus Ildikó, Budapest, Animus

A Nyugat színpadi osztályt

1931 A Nyugat színpadi osztályt…, Nyugat, 1931/20, Magyar Írók Sátora, 438–439.

Arany Zsuzsanna

2017 Kosztolányi Dezső élete, Budapest, Osiris

Arató László

2001 A Légy jó mindhalálig mint beavatástörténet = A kifosztott Móricz? Tanulmányok, szerkesztette Fenyő D. György, Budapest, Krónika Nova, 126–152.

Asperján György

2003 Ledaráltan, Élet és Irodalom, 2003/4, 2.

Asperján György – Béres Attila – Gábor Anna – Horváth Péter

1991 Daráló, a folytatásos rádiójátékot átírta Nógrádi Gábor, Budapest, Móra Az érettségi bankettek ellen

1910 Az érettségi bankettek ellen, Pesti Hírlap, 1910. június 10., 14.

Bächer Iván

1990 Levélregény, Budapest, Kozmosz könyvek

Balázs Sándor

1960 Trézsi néni kosztosai, Budapest, Móra

Bálint György

1931 A vérző iskolapad. Anya, diák, pedagógus, ujságíró hozzászólása a diáktragédiákhoz, Pesti Napló, 1931. június 24., 9.

1935 Komlós Aladár: Néró és a VII. A, A Toll, 1935/2, 69–70.

Balogh Gergő

2017 A modern intézmény: rend, autoritás és sztenderdizáció. Kosztolányi Dezső Aranysárkány című regényének példáján, Literatura, 2017/1–2, 31–42.

Baranyai Enikő

2018 Álomsuli, álomházak, agymosott fiatalok: A Tanár tévésorozat egy nem evilági iskolában játszódik, Éva magazin »evamagazin.hu« (Utolsó letöltés dátuma: 2026. 01. 12.)

Baranyai Norbert

2010 „… a valóságból táplálkozik s mégis költészet”. Móricz Zsigmond prózájának újraolvasási lehetőségei, Debrecen, Debreceni Egyetemi Kiadó

Baranyai Zsolt

1983 Juhász Gyula szépprózája, Acta Universitatis Szegediensis De Attila József Nominatae, Acta Historiae Litterarum Hungaricarum, XIX., Szeged, 103–113.

Bárány Tibor

2020 A spoilerhisztiről: mire megy ki a játék?, Magyar Narancs, 2020. június 21., »magyarnarancs.hu« (Utolsó letöltés dátuma: 2026. 01. 31.)

Barát Endre

1973 Öt regény az ifjúságnak, Pest Megyei Hírlap, 1973. augusztus 29., 4.

Barthes, Roland

1998 Brecht-esszék, fordította Z. Varga Zoltán. Theatron, 1998. tél, 47–55.

Békés Pál

1979 Darvak, Budapest, Szépirodalmi

1983 A kétbalkezes varázsló, Budapest, Minerva

2004 A bűntárs, Budapest, Palatinus

2007 Ha azt mondod: Mikkamakka, azt felelem: Vacskamati. Lázár Ervin (1936–2006), Élet és Irodalom, 2007/1, 9.

Bengi László

2010 Keretek költészet és valóság határán. Az Aranysárkány keletkezéstörténetéről = „Alszik a fény” Kosztolányi Dezső és Csáth Géza művészete, szerkesztette Bednanics Gábor, Budapest, FISZ-Ráció, 71–157.

2012 Az elbeszélt halál. Kosztolányi-tanulmányok, Budapest, Ráció

2017 A tanár alakja a magyar irodalom történetében, Opus et Educatio, 2017/1, 36–45.

Benyovszky Krisztián

2003 A jelek szerint. A detektívtörténet és közép-európai emléknyomai, Pozsony, Kalligram

Bényei Tamás

2022 Az egyetemi regény = Az angol irodalom története 1930-tól napjainkig. Első rész, szerkesztette Bényei Tamás, Budapest, Kijárat, 482–485.

Beszélik

1912 Beszélik…, Szeged és vidéke, 1912. május 25., 4.

[Bíró-]Balogh Tamás

2002 Aranysárkány gyerekeknek. Kosztolányi Dezső elfeledett ifjúsági regénye, Tiszatáj, 2002/12, 76–89.

Bíró Gergely

2013 A hatodik koporsó = A rendszerváltozások megjelenítései a magyar irodalomban, szerkesztette Ács Margit, Budapest, Magyar Írószövetség – Kortárs, 148–153.

Bódi Attila

2017 Lázadni veletek akartam, Budapest, Jaffa

Boldog Zoltán

2019 Az író és az olvasó felelőssége – Grecsó Krisztián Verájáról, Képmás magazin, 2019. 08. 12. »kepmas.hu« (Utolsó letöltés dátuma: 2026. 01. 31.)

2020 Nem lehet NAT-ból házat építeni, Tiszatáj Online, »tiszatajonline.hu« (Utolsó letöltés dátuma: 2026. 01. 12.)

Bori Imre

1983 Móricz Zsigmond prózája, Újvidék, Forum

1986 Kosztolányi Dezső, Újvidék, Forum

Brassai Zoltán

2007 „Nem élhet az ember haragban…” Brassai Zoltán beszélgetése Ilia Mihállyal, Ex Symposion, 2007/59, 1–40.

Brenner József, ifj. (Csáth Géza)

2006 Napló 1900–1902, közreadja és az utószót írta Dér Zoltán, Szabadka, Életjel könyvek 117.

Bródy Sándor

1897 Az asszonyi szépség, Budapest, Pallas

1996 A tanítónő = B. S., Válogatott drámái, Budapest, Unikornis, 129–189.

Bujdosó Bori

2018 Ezt tanítjátok a gyerekeinknek?! Revizor Online, 2018. 04. 13., »revizoronline.com« (Utolsó letöltés dátuma: 2026. 01. 12.)

Christie, Agatha

1989 Macska a galambok között, fordította Kosáryné Réz Lola, Budapest, Európa

Collins, Suzanne

2009 Az éhezők viadala (Az éhezők viadala-trilógia 1. kötete), fordította Totth Benedek, Budapest, Agave

2010 Futótűz (Az éhezők viadala-trilógia 2. kötete), fordította Totth Benedek, Budapest, Agave

2011 A kiválasztott (Az éhezők viadala-trilógia 3. kötete), fordította Totth Benedek, Budapest, Agave

Csáth Géza

2013 „Méla akkord: hínak lábat mosni” Naplófeljegyzések 1897–1904, az eredeti kéziratok alapján sajtó alá rendezte Molnár Eszter Edina és Szajbély Mihály, Budapest, Magvető–Petőfi Irodalmi Múzeum

Cserna-Szabó András

2002 Pláza a város szélén, Élet és Irodalom, 2002/50, 32.

Cséve Anna

2005 Móricz Zsigmond, Élet-kép sorozat. Budapest, Elektra Kiadóház

Csukás István

1976 Vakáció a halott utcában, Budapest, Móra

2004 Nyár a szigeten, Budapest, Könyvmolyképző

Dániel Anna

1973 Hiányzik Szecső, Budapest, Móra

Dobos István

2015 A szabálytalan remekmű. Kosztolányi Dezső: Pacsirta = D. I., Az olvasás esemény, Budapest–Pozsony, Kalligram, 191–241.

Dúzs Sándor – Nagy László (szerk.)

1869 Tudósítás a nagy-kőrösi helv. hitvallású fő- és elemi iskolákról az 1868/9-ik iskolai évben, Kecskemét, nyomatott Szilády Károlynál

Elek Tibor

2018 Grendel Lajos, Budapest, MMA

Elhalasztott érettségi találkozó

1916 Elhalasztott érettségi találkozó, Pesti Napló, 1916. július 25., 10.

Erdélyi János

1851 Magyar közmondások könyve, Pest, nyomatott Kozma Vazulnál

Érettségi találkozó

1910 Érettségi találkozó, Kakas Márton, 1910/27, 12.

Érettségi után sortüz

1912 Érettségi után sortüz. Fellázadt diákok, Az Ujság, 1912. június 28., 7.

Farkas László

2005 „Egyszál magam” Raffai Sarolta arcvonásai leveleiben, Forrás, 2005. május, 97–100.

Fehér Klára

1985 Bezzeg az én időmben, Budapest, Móra

Fejős Zoltán

1979 Az átmeneti rítusok. Arnold van Gennep elméletének vázlata, Etnographia, 1979/3, 406–414.

Fekete István

1972 Tüskevár, Budapest, Móra

Fenyő D. György

2017 „Jókait és a Bánk bánt levenném a kötelezők listájáról”, Talabér Dominika interjúja, Eduline, 2017. 11. 08., »eduline.hu« (Utolsó letöltés dátuma: 2016. 01. 12.)

Fenyő D. György – Smátrola Eszter

2015 Párhuzamos kritikák – avagy kinek miről szól az ifjúsági irodalom? Egy tanár (Fenyő D. György) és egy diák (Smátrola Eszter) ugyanarról a könyvről (Mészöly Ágnes: Darwin-játszma), Bárka Online, 2015. 05. 14., »barkaonline.hu« (Utolsó letöltés dátuma: 2026. 01. 12.)

Ferdinandy György

2023 Nem lett volna szabad elhagynom az országot, Amerikába költözni hatalmas hiba volt, Német Dániel interjúja, Magyar Nemzet, 2023. október 21., 8.

Földes András

2009 Az érettségibotrány döntötte meg a kommunizmust, Index, 2009. 05. 15., »index.hu« (Utolsó letöltés dátuma: 2026. 01. 12.)

Földes Anna

2012 Tóth Flóra odisszeája, avagy A tanítónő, és akiknek nem kell, Criticai Lapok online, 2012/7, »criticailapok.hu« (Utolsó letöltés dátuma: 2026. 01. 12.)

Fried István

1994 Márai intézeti regénytöredéke, Acta Historiae Litterarum Hungaricarum, XXVI., Szeged, 123–131.

Fülöp László

1993 Schöpflin Aladár pályaképe, Debrecen, Studia Litteraria XXXI.

Gajdó Ágnes

2018 Beskatulyáztuk egymást (Mészöly Ágnes: Rókabérc, haláltúra), Élet és Irodalom, 2018/32, 20.

Garaczi László

1998 Pompásan buszozunk, Pécs, Jelenkor

Garai Gábor

1977 Írószobám. Beszélgetés Szabó Magdával, Kortárs, 1977/1, 127–137.

Gennep, Arnold van

2007 Átmeneti rítusok, fordította Vargyas Zoltán, Budapest, L’Harmattan

Géra Eleonóra – Szécsi Noémi

2016 A budapesti úrinő magánélete 1860–1914, Budapest, Európa

2017 A budapesti úrinő magánélete 1914–1939, Budapest, Európa

Goretity József

2015 Kortárs orosz irodalom. Posztmodern vagy „új realizmus”?, Alföld, 2015/3, 87–94.

Grecsó Krisztián

2014 Megyek utánad, Budapest, Magvető

2017 Mi magunk vagyunk, Élet és Irodalom, 2017/33, 24.

2019 Vera, Budapest, Magvető

Grekova, I.

1981 A tanszék, fordította Nikodémusz Elli, Budapest, Európa Zsebkönyvek

1984 Az ötlet születése és megvalósulása, fordította Gereben Ágnes, Nagyvilág, 1984/12, 1865–1869.

1987 Nincs „női irodalom” (Nyikolaj Nazarov interjúja), fordította Rókás László, Szovjet Irodalom, 1987/3, 157–160.

Grendel Lajos

1998 Közép-Európa és kísértetei = G. L., Hazám, Abszurdisztán, Pozsony, Kalligram, 9–18.

2010 A modern magyar irodalom története. Magyar líra és epika a 20. században, Budapest, Pesti Kalligram

2011a Nálunk, New Hontban, Pozsony, Madách-Posonium

2011b Négy hét az élet, Pozsony, Kalligram

2023 Összegyűjtött elbeszélések, Budapest, MMA

G. Szabó Judit

1981 Megérjük a pénzünket!, Budapest, Móra

Gunn, James

2007 A Harry Potter mint iskolaregény = Harry Potter világának feltérképezése, szerkesztette Mercedes Lackey, Leah Wilson, Debrecen, Gold Book, 168–179.

Gyárfás Miklós

1999 Mogyoróhéjban = Virgonc szavak virgonc királya. In memoriam Tersánszky Józsi Jenő, szerkesztette Tarján Tamás, Budapest, Nap, 214–215.

Gyenge Zoltán

2020a A magyar irodalom filozófiai identitása = Mészáros András (szerk.), Filozófia és irodalom, Budapest – Somorja, Magyar Tudományos Akadémia – Szlovákiai Magyar Akadémiai Tanács, »publicatio.bibl.u-szeged.hu« (Utolsó letöltés dátuma: 2026. 01. 12.)

2020b Idegen és más, Budapest, L’Harmattan

Györffy Miklós

2001 A Márai-regényszólam, Jelenkor, 2001/3, 306–339.

Hajdu Péter

2017 A sorozat mint narratív forma, Literatura, 2017/3, 221–229.

Hallama Erzsébet

1974 Három ifjúsági regény (Dániel Anna: Hiányzik Szecső, Gyurkovics Tibor: Üveggolyó, Mészöly Miklós: Fekete gólya), Jelenkor, 1974/1, 93–94.

Hankiss Elemér

1974 A tanári pálya ártalmasságáról, Kritika, 1974/1, 16.

Hansági Ágnes

2014 Tárca – regény – nyilvánosság. Jókai Mór és a magyar tárcaregény kezdetei, Budapest, Ráció

2017 Kánonon innen és kánonon túl – megjegyzések a „gyerekirodalmi kánon” és a „gyerekirodalmi klasszikusok” kérdéséhez = Mesebeszéd. A gyerek- és ifjúsági irodalom kézikönyve, szerkesztette Hansági Ágnes, Hermann Zoltán, Mészáros Márton, Szekeres Nikoletta, Budapest, FISZ, 33–52.

Hansági Ágnes – Hermann Zoltán (szerk.)

2018 A kispróza nagymestere. Tanulmányok Jókai Mór novellisztikájáról, Tempevölgy könyvek 25.

Harminc éves érettségi találkozó

1910 Harminc éves érettségi találkozó, Sárospataki Református Lapok, 1910/29, 285–286.

Háy János

2007 A gyerek, Budapest, Palatinus

2008 Az asszimiláns, Élet és Irodalom, 2008/49, 5.

Hegyi Katalin

2007 Utószó = Móricz Zsigmond, Légy jó mindhalálig, Kamaszok, Forr a bor, Budapest, Gabo, 745–747.

Herczeg-Szép Szilvia

2016 „Érdemes kockázatot vállalni” (Herczeg-Szép Szilvia körinterjúja gyerekkönyvkiadók szerkesztőivel), Alföld, 2016/9, 34–46.

Herédi Károly

2016 Nincstelen királyok, nincstelen királylányok. Szegénységreprezentáció a kortárs magyar gyermekirodalomban, Híd, 2016/7, 126–134.

Hermann Veronika

2019 Álmodtam, vagy igaz talán (Grecsó Krisztián: Vera), Műút, 2019/2, 90–92.

Hermann Zoltán

2017 Vázlat a magyar gyerekirodalom történetéhez = Mesebeszéd. A gyerek- és ifjúsági irodalom kézikönyve, szerkesztette Hansági Ágnes, Hermann Zoltán, Mészáros Márton, Szekeres Nikoletta, Budapest, FISZ, 15–31.

2024 Kuckó király: hősiesség és gyerekhalál a 19–20. század fordulójának gyerekirodalmában, Tiszatáj, 2024/12, 10–19.

Hjorth, Michael – Rosenfeldt, Hans

2017 Méltatlanok, fordította Dr. Dobosi Beáta, Budapest, Animus

Hjorth, Vigdis

2020a A tanárnő dala. Fordította Kertész Judit, Budapest, Polar könyvek

2020b Nem fogok beszélni a családomról… már így is elég bajban vagyok, Litera, 2020. 01. 15., »litera.hu« (Utolsó letöltés dátuma: 2026. 01. 12.)

Horváth Csaba

2001 „Akit gyűlölnek az istenek, tanárrá teszik”. Tanárábrázolás a húszas évek magyar regényirodalmában, Kritika, 2001/2, 32–35.

Horváth László

2018 Harry Potter és a roxforti pedagógusok = Nevelj jedit! A képzelet pedagógiája, szerkesztette Nagy Ádám, Budapest, Athenaeum, 217–247.

Hunyady Györgyné

1993 Pedagógia és szépirodalom, Új Pedagógiai Szemle, 1993/7–8, 107–114.

Ilia Mihály

1967 Raffai Sarolta: Egyszál magam, Tiszatáj, 1967/7, 691–692.

1983 Juhász Gyula gazdagsága, Magyar Nemzet, 1983. április 16., 13.

Janikovszky Éva

1962 Szalmaláng, Budapest, Móra

1983 Boldog születésnapot, Dániel Anna!, Élet és Irodalom, 1983/27, 7.

Joho, Wolfgang

1971 Érettségi találkozó. Egy utazás története, fordította Szijgyártó László, Budapest, Kossuth

Jókai Mór

2017 A Balaton vőlegénye. Válogatott elbeszélések, szerkesztette Hansági Ágnes, Hermann Zoltán, Balatonfüred, Tempevölgy könyvek 22.

Juhász Gyula

1908 Értesítők. A tanárok munkássága, Szeged és Vidéke, 1908. július 22., 2.

1963 Orbán lelke, Budapest, Szépirodalmi

Kabdebó Lóránt

2019 Embermodellek életre-varázslója = Szabó Magda száz éve, szerkesztette Soltész Márton, V. Gilbert Edit, Budapest, Széphalom Könyvműhely, Orpheusz,17–23.

Kállay Géza

2005 Sárszegről nézvést, Liget, 2005/10, 34–47.

Kalmár György

2016 Srácok a Moszkva térről. Férfiasságkonstrukciók, történelem és irónia Török Ferenc Moszkva tér című filmjében, Metropolis, 2016/4, 58–73.

Kappanyos András

2019 A modernség változatai. Koncepciótanulmány az új magyar irodalomtörténeti kézikönyvhöz, Irodalomtörténeti Közlemények, 2019/1, 33–87.

Kardos László

1936 Komlós Aladár: Néró és a VII/A, Válasz, 1936/3, 189–190.

Karinthy Frigyes

é. n. Tanár úr kérem, Budapest, Athenaeum

1930 No de kérem, tanár ur! Avagy osztályozom a bizonyitványokat (Tanárvizsga az irodalomtörténet szine előtt), Színházi Élet, 1930/8, 38–40.

1936 Néró és a VII. A, Nyugat, 1936/1, 73.

Karlócai Regina

2019 Az öntudatra ébredés útvesztői (Grecsó Krisztián: Vera), Kortárs Online, 2019. 09. 30. »kortarsonline.hu« (Utolsó letöltés dátuma: 2026. 01. 12.)

Károlyi Csaba

2014 Válság nincs – lázadás nincs – morogni szabad (A mai irodalomkritika helyzetéről), Alföld, 2014/3, 51–56.

2015a „Letesszük Isten térdére a kéziratot” (Szabó Magda) = Károlyi Csaba, Mindig más történik, Pozsony, Kalligram, 29–48.

2015b Mindig más történik (Nádas Péter) = Károlyi Csaba, Mindig más történik, Pozsony, Kalligram, 81–110.

2016 „Amit én csináltam, az megőrzése valaminek”. Beszélgetés Szegedy-Maszák Mihállyal, Élet és Irodalom, 2016/28, 3–4.

Kékesi Kun Árpád

2007 A rendezés színháza. Budapest, Osiris

Kemény Zsófi

2019 Erős nők a Harry Potterben, Könyves Magazin, Harry Potter-különszám, 56–58.

Kerékgyártó István

1969 Tersánszky Józsi Jenő alkotásai és vallomásai tükrében, Budapest, Szépirodalmi

Kertész Edina

2020 A lány, aki szavakkal varázsolt, Budapest, Naphegy

Kertész Imre

1975 Sorstalanság, Budapest, Magvető (hatodik kiadás)

Kis Gábor

2019 Beavató gondolatok a Harry Potter újraolvasásához, Studia Litteraria, 2019/1–2, 276–292.

Kiss Noémi

2017 „Nem tudom, mit kezdjek magammal” Száz éve született Szabó Magda, Élet és Irodalom, 2017/40, 13.

Kiss Tamás

1955 Adatok Móricz Zsigmond két regényének keletkezési körülményéről (A „Forr a bor” és a „Bál”), Irodalomtörténeti Közlemények, 1955/1, 90–93.

Komáromi Gabriella

2005 Elfelejtett irodalom. Fejezetek a magyar gyermek- és ifjúsági próza történetéből 1900–1944, Budapest, Móra

Komlós Aladár

1928 Bébi, avagy az első szerelem [sic], Nyugat, 1928/22, 695–696.

[1933] Római kaland, Budapest, Athenaeum

1935 Márai, Nyugat, 1935/1, 32–37.

1958 Néró és a VII. A, Budapest, Magvető

Kosztolányi Dezső

1927 Hajnali párbeszéd önmagammal, Pesti Hírlap, 1927. április 17., 4.

2011 Esti Kornél, Kritikai kiadás, szerkesztette Tóth-Czifra Júlia és Veres András, Pozsony, Kalligram

2014 Aranysárkány, Kritikai kiadás, a szöveget sajtó alá rendezte, a kísérő tanulmányokat és a jegyzeteket írta Bengi László és Parádi Andrea, Pozsony, Kalligram

Kosztolányi Dezsőné

1938 Kosztolányi Dezső, Budapest, Révai

Kosztrabszky Réka

2014 Lennétek csak tanárok. Tanár és iskola a XX–XXI. század magyar irodalmában, Irodalmi Szemle, 2014. 06. 02. »irodalmiszemle.sk« (Utolsó letöltés ideje: 2026. 01. 31.)

Kovács Bálint

2018 Attól nem lesz hülye a gyerek, hogy alacsonyabban van a léc. Mi a baj az irodalomoktatással, és hogyan lehet megszerettetni a gyerekekkel a kötelezőket?, Index, 2018. 1. 09. »index.hu« (Utolsó letöltés dátuma: 2026. 01. 12.)

Kovács Edina

2011 Tanárkép a médiában (A Szomszédok 1999-es évfolyamának elemzése), Juvenilia IV. Debreceni Bölcsész Diákkörösök Antológiája, szerkesztette Pete László, Debrecen, Debreceni Egyetemi Kiadó, 134–148.

Kovács Eszter (szerk.)

2019 Ezentúl lesz banán! Novellák a rendszerváltásról, Budapest, Tilos az Á könyvek

Kováts Dániel

1994 Móricz és Sárospatak, Miskolc, Felsőmagyarország

Kozári Monika

2000 Agatha Christie történész szemmel, Tiszatáj, 2000/10, 90–100.

Kristóf

1928 Százezer szál szegfü van Móricz Zsigmond kertjében, Színházi Élet, 1928/30, 80–82.

Krusovszky Dénes

2018a Akik már nem leszünk sosem, Budapest, Magvető

2018b Mitől boldogtalan a magyar író? Magyar Narancs, 2018. október 13., »magyarnarancs.hu« (Utolsó letöltés dátuma: 2026. 01. 31.)

Kucserka Zsófia

2021 Miért nem elég nekünk az igazság? Vigdis Hjorth: Örökség; A tanárnő dala, Jelenkor, 2021/10, 1157–1161.

Kulcsár Szabó Ernő

1999 A literalizált eszköztelenség. Személyiség és jelhasználat Tersánszky regényírásában = Virgonc szavak virgonc királya. In memoriam Tersánszky Józsi Jenő, szerkesztette Tarján Tamás, Budapest, Nap, 280–300.

Kun Miklós

1979 Egy regény, s ami mögötte lehetne, Nagyvilág, 1979/6, 933–934.

L.

1935 Komlós Aladár: Néró és a VII./a., Pesti Napló, 1935. december 8., 41.

Lacza Tihamér

1979 Hősök nagyítólencse alatt (Grendel Lajos: Hűtlenek), A Hét, 1979/28, 14.

Lengyel András

2010 Kosztolányi „latin világossága” (Egy ideologéma rejtett összefüggései) = L. A., Képzelet, írás, hatalom. Irodalom- és művelődéstörténeti tanulmányok. Szeged, Quintus, 165–185.

Lovász Andrea

2001 Harry Potter avagy jelenidejű holnemvolt, Új Forrás, 2001/9, 49–59.

2002 „mi egy képes egy képtelenhez képest?” Mesék a jelenkori gyerekirodalomban, Tiszatáj, 2002/12, 53–75.

2017 Amiről nem lehet beszélni, arról is beszélni kell. Avagy képmutató-e a kortárs ifjúsági irodalom = Mesebeszéd. A gyerek- és ifjúsági irodalom kézikönyve, szerkesztette Hansági Ágnes, Hermann Zoltán, Mészáros Márton, Szekeres Nikoletta, Budapest, FISZ, 249–260.

2018 A kérdőjellé görbülés eleganciája: Mészöly Ágnes: Darwin-játszma = „…kézifékes fordulást is tud”. Tanulmányok a legújabb magyar gyerekirodalomról, szerkesztette Hansági Ágnes, Hermann Zoltán, Mészáros Márton, Szekeres Nikoletta, Tempevölgy könyvek 29., 205–212.

Lőrinczy Huba

1999 Egy vakond naplója (Márai Sándor: Bébi vagy az első szerelem), Műhely, 1999/4, 66–72.

Mann, Heinrich

1962 Ronda tanár úr, fordította Kosztolányi Dezső, Budapest, Európa

Manxhuka Afrodita

2016 Aktualizált klasszikusok, avagy a legújabb populáris regényekben rejlő pedagógiai lehetőségek, Iskolakultúra, 2016/6, 67–75.

Márai Sándor

1935 Jules Renard naplója, Nyugat, 1935/12, 466–472.

2002a Bébi vagy az első szerelem = M. S., Bébi vagy az első szerelem – A nővér, Budapest, Helikon, 5–235.

2002b A napló 1984–1989, Budapest, Helikon

2003 Egy polgár vallomásai I–II., Budapest, Helikon

Márton László

1991 „vanni vannak, csak létezni szűnnek meg” (Márton László) = Keresztury Tibor, Félterpeszben. Arcképek az újabb magyar irodalomban, Budapest, Magvető, JAK-Füzetek 54., 185–213.

Mátraházi Zsuzsa

2010 Családi mesék. Beszélgetés Király Júliával, Könyvhét, 2010. július, 370.

Mészáros Márton

2016 Darnói gombázók, Tiszatáj, 2016/6, 90–97.

Mészáros Tibor

2025 Egy 20. századi Odüsszeia. Márai Sándor élete I–II., Budapest, MMA

Mészöly Ágnes

2015 Darwin-játszma, Budapest, Móra

2018 Rókabérc, haláltúra, Budapest, Prae

Mi ujság a filmvilágban?

1929 Mi ujság a filmvilágban? Prágai Magyar Hírlap, 1929. október 12., 10.

Moldova György

1975 A Szent Imre-induló, Budapest, Magvető

Molnár Ferenc

1911 A Pál utcai fiúk, Budapest, Franklin

Móricz Virág

2002 Apám regénye, Budapest, Osiris

Móricz Zsigmond

[1921] Légy jó mindhalálig, Budapest, Athenaeum

1922 Tersánszky, Nyugat, 1922/23, 1369–1370.

1924 Debrecen, Az Est, 1924. december 12., 3.

1931 Forr a bor, Budapest, Athenaeum

1933 A gyermek és a könyv, Diárium, 1933/3–4, 69.

1935 A boldog ember, Budapest, Athenaeum

1936a Farsang Pócsmegyeren. A kultúra elérte a falut, Pesti Napló, 1936. február 23, 9.

1936b Bál, Budapest, Pesti Napló Könyvek

1939a Eltünt ifjúság kacagó porában, Pesti Napló, 1939. július 2., 5.

1939b Debrecen és Sárospatak útján jártam én, Pesti Napló, 1939. július 9., 9.

1939c Ki a jeles, ha nem én?, Pesti Napló, 1939. július 23., 14–15.

1939d Harmónia: az élet korhadása, Pesti Napló, 1939. július 30., 9.

1975 Légy jó mindhalálig = M. Zs., Regények II., Budapest, Szépirodalmi, 263–514.

1978a Rab oroszlán = M. Zs., Regények VI., Budapest, Szépirodalmi, 5–269.

1978b Életem regénye = M. Zs., Regények VI., Budapest, Szépirodalmi, 697–1022.

1980 Kamaszok = M. Zs., Drámák III., Budapest, Szépirodalmi, 111–190.

1985 Kamaszok = M. Zs., Házasságtörés. Kisregények 1., Budapest, Szépirodalmi, 275–339.

2002 Novellák I., Budapest, Osiris

2007 Légy jó mindhalálig, Kamaszok, Forr a bor, Budapest, Gabo

2012 Naplók 1926–1929, Budapest, Noran

2016 Naplók 1930–1934, Budapest, Noran

2023 Naplók 1935, Pécs, Kronosz

Móricz Zsigmond – Magoss Olga

1995 Móricz Zsigmond és Magoss Olga levelezése, sajtó alá rendezte Rádics Károly, Budapest, Püski

N. A.

1936 Csakazértis bankett!, 8 Órai Újság, 1936. május 29., 10.

Nagy Sz. Péter

1981 Márai Sándor regényei 1924 és 1943 között, Új Írás, 1981/2, 71–77.

Nahalka István

1999 Válságban a természettudományos nevelés, Új Pedagógiai Szemle, 1999. május, 3–22.

Najbauer Noémi

2019 Szabó Magdával labdáztam = Szabó Magda száz éve, szerkesztette Soltész Márton, V. Gilbert Edit, Budapest, Széphalom Könyvműhely, Orpheusz, 115–122.

Németh Andor

1933 Komlós Aladár: A római kaland (Athenaeum-kiadás), Nyugat, 1933/24, 610.

Németh László

1999 Új regények = Virgonc szavak virgonc királya. In memoriam Tersánszky Józsi Jenő, szerkesztette Tarján Tamás, Budapest, Nap, 140–141.

2007 Móricz Zsigmond = Fáklya volt kezemben. In memoriam Móricz Zsigmond, szerkesztette Márkus Béla, Budapest, Nap, 153–160.

N. N.

1931 Kezdődik az iskola, kezdődnek a gondok, Nyugat, Magyar Írók Sátora rovat, 1931/17, 317–318.

Női tanitványok találkozása

1885 Női tanitványok találkozása, Budapesti Hírlap, 1885. június 26., 5.

Olasz Sándor

2009 Hosszú történetek. Závada Pál és Csiki László regényei, Székelyföld, 2009/6, 49–54.

Olay Csaba

2008 A kívülről jött sérelmei, Élet és Irodalom, 2008/50, 16.

Oravecz Imre

2006 Egy hegy megy, Pécs, Alexandra

2007 Ondrok gödre, Pécs, Jelenkor

2013 Kaliforniai fürj, Pécs, Jelenkor

2018 Ókontri, Budapest, Magvető

Ottlik Géza

1980 Hosszú beszélgetés Hornyik Miklóssal = O. G., Próza, Budapest, Magvető, 246–279.

Pála Károly (szerk.)

1991 Tankönyvháború. Viták a gimnáziumi irodalomoktatás reformájáról a hetvenes-nyolcvanas években, sajtó alá rendezte, szerkesztette és az összekötő szöveget írta Pála Károly, Budapest, MTA Irodalomtudományi Intézete – Argumentum

Palotay Ferencné

1981 A tanszék, Köznevelés, 1981/30, 12.

Pap József

1929 Bébi, vagy az első szerelem, Korunk, 1929/1, 70–71.

Papp Ágnes Klára

2017 A tér poétikája – a poétika tere. A századfordulós kisvárostól az ezredfordulós terekig a magyar irodalomban, Budapest, KRE–L’ Harmattan,

Pataki Viktor

2023 Az idegenség és emlékezet formái az Ondrok gödrében = Mészáros Márton – Pataki Viktor, Az álom anyaga, Balatonfüred, Tempevölgy könyvek, 9–31.

Pécsi Györgyi

2013 Elhúzódó rendszerváltozás, elmaradt katarzis = A rendszerváltozások megjelenítései a magyar irodalomban, szerkesztette Ács Margit, Budapest, Magyar Írószövetség – Kortárs, 196–201.

Péter László

1962 Anekdóták Juhász Gyuláról, Ludas Matyi, 1962/23, 16.

1972 Nyomozás a Szimák-ügyben, Tiszatáj, 1972/4, 60–72.

Potozky László

2017 A biztonság, Litera, 2017. 08. 13., »litera.hu« (Utolsó letöltés dátuma: 2026. 01. 12.)

Pszeudo Kierkegaard

2012 A megfordult világ, Budapest-Bratislava, Kalligram, közreadó Gyenge Zoltán

Raffai Sarolta

1980 Egyszál magam = R. S., Egyszál magam, Morzsahegyek, Jöhetsz holnap is, Budapest, Magvető, 5–252.

Rédey Tivadar

1934 Komlós Aladár: A római kaland, Napkelet, 1934/1, 25.

Réz András

2015 Szomszédoltunk, sámlival, aprósüteménnyel. Beszélgetés Réz Andrással, Hír6, 2015. 06. 07. »hir6.hu« (Utolsó letöltés dátuma: 2026. 01. 12.)

Róna Judit

2013 Nap nap után. Babits Mihály életének kronológiája, 1909–1914, Budapest, Balassi

Rónay László

1988a Tersánszky Józsi Jenő, Budapest, Gondolat

1988b „Tudják-e, ki vagyok?” Tersánszky Józsi Jenő, Budapest, Kozmosz könyvek

2009 Milyen volt? Juhász Gyula költészetéről, Kortárs, 2009/12, 75–84.

R. R.

1929 Bébi vagy az első szerelem, Budapesti Szemle, 1929, 212. kötet, 614–616. szám, 475–477.

Rowling, J. K.

2002 Harry Potter és a bölcsek köve, fordította Tóth Tamás Boldizsár, Budapest, Animus

2008 Harry Potter és a Halál ereklyéi, fordította Tóth Tamás Boldizsár, Budapest, Animus

Russell, Kate Elisabeth

2021 Szép sötét Vanessám, fordította Borbély Judit Bernadett, Budapest, Libri

Saly Noémi

2007 Nevelők, növelők, Ex Symposion, 2007/59, 50–54.

Sághy Miklós

2018 A Moszkva téren áll az idő (Török Ferenc Moszkva tér című filmjéről) = Élményközpont. Fűzfa Balázs 60 éves, szerkesztette Láng Gusztáv – Pusztay János – Sipos Lajos – Vörös Ferenc, Szombathely, Savaria University Press, 236–243.

Sándor Iván

1975 Néró és a VII/A. Egy könyv második élete, Magyar Nemzet, 1975. május 10., 4.

Schein Gábor

2017 Füst Milán, Budapest, Jelenkor

Schöpflin Aladár

1926 Tersánszky (Tersánszky J. Jenő szerzői estjén tartott előadás), Nyugat, 1926/8, 753–754.

[1926] Az ördögfiókák, Budapest, Franklin

Simon Zoltán (szerk.)

1980 Móricz és Debrecen, az anyagot összegyűjtötte és a bevezető tanulmányt írta Szabó Sándor Géza, Debrecen, Megyei Könyvtár

Sipos Balázs

2017 „Az igazi történelmi élmény”. A naplóíró Márai Sándor és az 1945–1948-as évek ábrázolásai, Múltunk, 2017/1, 159–186.

Smid Róbert

2023 Körkérdés 2022, Litera, 2023. 01. 02., »litera.hu« (Utolsó letöltés dátuma: 2026. 01. 12.)

Soltész Márton

2018 Debreceni Georgikon. Közelítések Szabó Magda Abigél című regényéhez = Kitáruló ajtók, szerkesztette Körömi Gabriella, Kusper Judit, Eger, Líceum, 145–160.

2019 Szenzáció vagy kanonizáció? Megjegyzések Szabó Magda újrainduló életműsorozatához, Irodalomtörténeti Közlemények, 2019/1, 103-108.

2025 Önmaga hőse és áldozata. Közelítések Szabó Magda karriertörténetéhez, Budapest, Ráció – Szépirodalmi Figyelő

Spinét és szakszofón

1931 Spinét és szakszofón. Szini Gyula új regénye a Pesti Naplóban, Pesti Napló, 1931. július 9., 4.

Spiró György

1987 Csirkefej. Darabok, Budapest, Magvető

Strausz László

2011 Vissza a múltba. Az emlékezés tematikája fiatal magyar rendezőknél, Metropolis, 2011/3, 20–28.

Sturm László

2009 A végek bujdosói (Juhász Gyula: Orbán lelke), Kortárs, 2009/9, 78–92.

Szabó Borbála

2018 Szülői értekezlet, Budapest, Kortárs

Szabó Ede

1955 Kosztolányi novellái, Új Hang, 1955/9, 59–61.

Szabó Magda

1959 Vörös tinta, dramaturg Lukács Antal, rendező Gertler Viktor, Budapest, Fővárosi Nyomda Sokszorosító Üzeme

1962 Születésnap, Budapest, Móra

1963 Álarcosbál, Budapest, Móra

1969 Katalin utca, Budapest, Szépirodalmi

1980 Kívül a körön, Budapest, Szépirodalmi

1982 Abigél, Budapest, Szépirodalmi

1983 Tündér Lala = Sz. M., Bárány Boldizsár, Sziget-kék, Tündér Lala, Budapest, Magvető és Szépirodalmi, 289–526.

1997 Ne félj, Debrecen, Csokonai

2002 Für Elise, Budapest, Európa

2017 Nyusziék. Naplók 1950–1958, Budapest, Jaffa

2010 Drága Kumacs! Levelek Haldimann Évának, Budapest, Európa

Szajbély Mihály

1996 A költő prózája, Élet és Irodalom, 1996/24, 12.

Szalatnai Rezső

1963 Utószó = Juhász Gyula, Orbán lelke, Budapest, Szépirodalmi, 113–141. Szalay Károly

1999 Tersánszky Józsi Jenő novelláiról = Virgonc szavak virgonc királya. In memoriam Tersánszky Józsi Jenő, szerkesztette Tarján Tamás, Budapest, Nap, 231–244.

Szántai Márk

2020 Személyesség és vidékiség (Borbély, Grecsó, Háy és Oravecz rövidprózáiról), Kalligram, 2020/2, 89–93.

2021a Steinbeck és Oravecz, 1749, 2021. 08. 31., »1749.hu« (Utolsó letöltés ideje: 2026. 01. 31.)

2021b Reymonton túl: az Oravecz-próza világirodalmi kontextusa (Steinbeck, Zola, Kafka, Dos Passos), Kalligram, 2021/9, 91–100.

Szegedy-Maszák Mihály

1991 Márai Sándor, Budapest, Akadémiai

2010 Kosztolányi Dezső, Pozsony, Kalligram

Széchenyi Ágnes

2014 Schöpflin Aladár pályakezdése, Irodalomtörténeti Közlemények, 2014/3, 353–384.

Szenes Laura

2017 Jókai írása a ’80-as évekig volt könnyű olvasmány – Arató Lászlóval beszélgettünk, Szeretlek Magyarország, 2017. 11. 10., »szeretlekmagyarorszag.hu« (Utolsó letöltés dátuma: 2026. 01. 12.)

Szentmihályi Viktor

1984 Az irodalom tükrében. Lakótelepi mítoszok. Beszélgetés Békés Pállal, Pedagógusok lapja, 1984/4, 5.

Szép Ernő

[1926] Hetedikbe jártam – Karacsné nagyasszony. Budapest, Grill Károly Könyvkiadóvállalata

Szepesi Dóra

2008 Békés Pált kérdeztük gyermekirodalomról, drámasikerekről és a Semmi bajról (Szepesi Dóra interjúja), Bárka Online, 2008. 11. 03., »barkaonline.hu« (Utolsó letöltés dátuma: 2026. 01. 12.)

Szerkesztői üzenetek

1908 Szerkesztői üzenetek, Vasárnapi Újság, 1908/25, 517.

Szilágyi Márton

2019 „A műközpontúság pontosan ellene megy mindannak, amit gondolok” Beszélgetés Szilágyi Márton irodalomtörténésszel, Sic itur ad astra, 68., 21–40.

Szilágyi Miklós

2006 A személyes paraszti tudás érvényessége. Kisújszállás társadalma és gazdálkodása egy száz évet élt parasztgazda emlékezetében, Budapest, Akadémiai

2014 Családtörténet két hangra, Budapest, MTA Bölcsészettudományi Kutatóközpont Néprajztudományi Intézet

Szilágyi Zsófia

2008 A továbbélő Móricz, Budapest, Kalligram

2011 New Hont a térképen = Grendel Lajos, Nálunk, New Hontban, Pozsony, Madách-Posonium, 163–172.

2018 „[…] meningélt továbbság, népies irányban”. Mi az a „móriczi hagyomány”? = A magyar falu poétikái, szerkesztette Korpa Tamás, Pataki Viktor, Porczió Veronika, Budapest, FISZ, 155–169.

2023 Móricz Zsigmond, Budapest, Pesti Kalligram, második, javított kiadás

Szilasi László

2014 A harmadik híd, Budapest, Magvető

Szinházi posta

1931 Szinházi posta, Magyarság, 1931. október 18., 16.

Szirák Péter

1995 Grendel Lajos, Tegnap és ma sorozat, Pozsony, Kalligram

2002 Pályák emlékezete. Szirák Péter beszélgetései irodalomtudósokkal, Budapest, Balassi

2015 A másik meglopása. A gyermekségen innen és túl a Légy jó mindhaláligban = Móricz a jelenben, szerkesztette Bengi László és Szilágyi Zsófia, Budapest, Magyar Irodalomtörténeti Társaság, 9–25.

Szűcs Teri

2011 A felejtés története. A Holokauszt tanúsága irodalmi művekben, Pozsony, Kalligram

Tallis, Frank

2020 Hallgass a neved, fordította Balla Judit, Budapest, Magistra

Tamás Dénes

2019 Az élő ház, Budapest, Kalligram

Tanársors

1949 Tanársors nálunk és egyebütt, Politika, 1949/32, 6.

Tarján Tamás

1983 Könyvszemle, Népszabadság, 1983. június 14., 7.

Temesi Ferenc

1986 Por A-K, Budapest, Magvető

Tersánszky Józsi Jenő

1953 Misi mókus kalandjai, Budapest, Holnap

1957 Hitter Lajos, a hetedgimnazista = T. J. J., Viszontlátásra, drága… Összegyűjtött kisregények, Budapest, Magvető, 6–36.

1999 Hogyan lettem humorista? = Virgonc szavak virgonc királya. In memoriam Tersánszky Józsi Jenő, szerkesztette Tarján Tamás, Budapest, Nap, 27–29.

2002 Nagy árnyakról bizalmasan, Budapest, Holnap

Tiz éves találkozó

1909 Tiz éves találkozó, Pesti Hírlap, 1909. június 10., 14.

Tompa Andrea

2020 Haza, Budapest, Jelenkor

Tóth Krisztina

2006 Vonalkód, Budapest, Magvető

Tüskés Tibor

1966 Egy tanár töprengései, Valóság, 1966/9, 62–70.

Tverdota György

2008 Meghasonlott nyugatosok, Literatura, 2008/2, 191–197.

2013 „Áldott inség: magyar élet” (Az ínség móriczi gazdaságtana), Jelenkor, 2013/4, 361–366.

Urr György

1966 Móricz Zsigmond közbelépése Sebesi Ernő érdekében, Irodalmi Szemle, 1966/3, 235–236.

Vajl, Pjotr

2002 Utca és ház. Dublin-Joyce, London-Doyle, fordította M. Nagy Miklós, Nagyvilág, 2002/3, 428–441.

Veres András

2012 Kosztolányi Ady-komplexuma. Filológiai regény, Budapest, Balassi

V. Gilbert Edit

2004 A kortárs transzcendens regény megteremtője: Ljudmila Ulickaja, Kritika, 2004/3, 15–16.

Vígh Martin

2021 Hagynának végre tanítani? (A tanszékvezető/Netflix), Revizor Online, 2021. 11. 02., »revizoronline.com« (Utolsó letöltés dátuma: 2026. 01. 31.)

Werfel, Franz

1929 Az érettségi találkozó, fordította Dormándi László, Budapest, Pantheon

Williams, John

2022 Stoner, fordította Gy. Horváth László, Budapest, Park

Zalabai Zsigmond

1979 Móricz Zsigmond levelei Sebesi Ernőhöz, Irodalmi Szemle, 1979/7, 654–656.

Zappe László

1979 Szovjet regények és viták az értelmiségről, Kritika, 1979/7, 25–26.

Zsembery Borbála

2019 Ellopott emlékek könyve (Grecsó Krisztián: Vera), Jelenkor, 2019/4, 492–495.

Zsolt Béla

1935 Nero és a VII. b [sic], Színházi Élet, 1935/51, 62.

Jegyzetek

1 Szabó Magda 2002: 233.

2 Lásd például itt: „Két intézet emléke éledt újra alakja körül, azé a csodálatos iskolakombináté, amely felnevelt, s a háborús tüzek körülvette vásárhelyi iskoláé, amelynek szép, régi ívei boltozatot tartottak egy tulajdonképpen értelmes, jóra kész, mégis tehetetlen fiatal szemlélő csillapíthatatlan bűntudata fölé.” Szabó Magda 1980: 377.

3 Szabó Magda 1980: 377.

4 Kosztolányi Dezső 2011: 32–33.

5 Kosztolányi Dezső 2011: 39.

6 Csukás 1976: 5–6.

7 Csukás 1976: 16.

8 Békés 1983: 21.

Tartalom

Az én iskoláim

Mégis jobb volt ülni

A lakótelepi egyformaság

A rendszerváltás – és a változatlanság

„Lennétek csak tanárok”

Csak szülői értekezletet ne

Diákokról

Szorongani az iskolában
(Móricz Zsigmond: Légy jó mindhalálig és Tóth Krisztina: A tolltartó)

Az iskola mint börtön
(Tersánszky Józsi Jenő, a rossz tanuló)

Évfolyamutolsók
(Fitzhuber Dongó és Doroghy Sanyika)

Tündérlány és hétfejű sárkány

Kiközösítés
(Aranysárkány, Abigél)

„Ma nem ment iskolába”
(Grecsó Krisztián: Vera)

„Én is ott voltam velük”

„Micsoda?! Szerelem?”

„a papa valami vonatról beszél”

„Mint maga a szabálytalanság”
(Szabó Magda iskolái)

A vakáció zsibbadt maznasága
(Móricz Zsigmond: Kamaszok)

Iskola pöttyösben és csíkosban
(Dániel Anna: Hiányzik Szecső)

Rendszerváltás az iskolában
(Az Ezentúl lesz banán! antológia és a Daráló sorozat)

Tanárokról

A legbátrabb tanárok
(Kőnig tanár úr és Perselus Piton)

A legbátrabbak és a legunalmasabbak

A bentlakásos iskola

Amiben a legjobb vagy

Vázlatírás, füzetjavítás a végtelenségig
(Tanárnők Szabó Magda és Raffai Sarolta műveiben)

Ha a tanár az áldozat
(Mészöly Ágnes: Darwin-játszma, Komlós Aladár: Néró és a VII. A)

A „látásszög”

Az iskola mint barlang

„Minden napló menekülés”
(Márai Sándor: Bébi vagy az első szerelem)

„ha nem szerelem volt, akkor micsoda?”
(Kate Elizabeth Russell: Szép sötét Vanessám)

Kell egy határ

Lolita és Britney Spears

Tanárként a peremvidéken
(Juhász Gyula: Orbán lelke)

Tanárok Grendel Lajos kisvárosaiban
(A Tanügytől az Egy ponyvaregény végéig)

Sorozattanárok
(A Szomszédok, A Tanár és a Mindenki tanköteles)

Örökcsütörtök

A tanárnők és a tantárgyfelosztás

Gyilkosság az iskolában
(A Macska a galambok között, a Hallgass a neved és a Méltatlanok)

Az érettségiről

„Azért mégis sok mindent szabad”
(Az érettségi az Aranysárkányban)

Az érettségi csalás
(A Forr a bor és a Moszkva tér)

Csakazértis
(Az érettségi bankett)

Diáktragédia, három felvonásban

Az irodalmi gyámság

A vérző iskolapad

„Megborzongat minden pillanat”
(Az érettségi találkozó)

Modern divat

Osztályteremből a társasvacsorára

Mire jó?

Tér, test, szerep, fotó

Az egyetemről

Rituális tánc, avagy iskola-e az egyetem?
(I. Grekova: A tanszék)

Akár a mesebeli királyfi

Tanulni napi 26 órában

Kiesni a szerepből
(Vigdis Hjorth: A tanárnő dala)

Az iskola mint létra
(John Williams: Stoner)

A tanulásról

Talentum és cibere
(Az éhezők viadala és Móricz Zsigmond)

A folyó két partján

A fenyegető éhhalál

És mit tanítsunk az iskolában?

Beleszokni, belenőni
(A tanulás a „parasztregényekben”)

Lassan, tűnődve
(A magyartanításról)

Minden jó, ha a vége jó

Utószó helyett

A Márton utcai ház

Mi lenne ma Szigorú Jancsival?

A hátsó polc

Bibliográfia

Jegyzetek

Névmutató

Szépirodalmi művek mutatója

Kiadta a Pesti Kalligram Kft.,
Budapest, 2026.
Elektronikus kiadás

Felelős kiadó Mészáros Sándor

Felelős szerkesztő Torma Mária
Borító Hrapka Tibor
A felhasznált kép forrása: Fortepan (12983.)
Elektronikus könyv Nagy Lajos

Kalligram e‑könyvek

ISBN 978 963 468 630 9

Felhasznált betűtípusok:
Noto Serif, Source Sans Pro – SIL OFL